ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року 
м. Черкаси

Справа № 705/3804/20		
Провадження № 22-ц/821/1806/21		
Категорія: 304090000  	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Бородійчука В.Г., Єльцова В.О.
за участю секретаря: Захарченко А.Д.

учасники справи: 
позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»
відповідач: ОСОБА_1 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Калініна Сергія Костянтиновича на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 липня 2021 року (ухваленого в приміщенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області під головуванням судді Білик О.В., повний текст рішення виготовлено 02 серпня 2021 року) у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

25 вересня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Уманського міськрайонного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись в обгрунтування заявленого позову на те, що ОСОБА_1  звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 19 травня 2010 року, згідно якої відповідачці  було відкрито кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку.
В подальшому, вказує позивач, розмір кредитного ліміту відповідачці був збільшений  до 9900,00 гривень.
Позивач вказує, що відповідно до ст. 634 Цивільного кодексу України, договір про надання банківських послуг є договором приєднання, який складається із заяви відповідача, «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів банку».
Підписом у заяві відповідачка ОСОБА_1 підтвердила, що вона повністю була проінформована про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.
Крім того, 19 травня 2010 року, відповідачкою ОСОБА_1 була підписана Довідка про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».
Позивач вказує, що зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме: банк надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, в межах встановленого кредитного ліміту, проте, відповідачка взяті на себе в добровільному порядку за умовами кредитного договору зобов`язання належним чином не виконала.  
Внаслідок неналежного виконання відповідачкою ОСОБА_1 умов договору про надання банківських послуг, заборгованість останньої перед позивачем станом на 09 вересня  2020 року становить 23505,92 грн., яка складається із наступного: 17442,95 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 6062,97 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. 
Посилаючись на викладене та приймаючи до уваги той факт, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов`язань та не приймає заходи щодо погашення існуючої заборгованості,АТ КБ «ПриватБанк» звернулося із відповідним позовом до Уманського міськрайонного суду Черкаської області та просило постановити судове рішення, яким стягнути із ОСОБА_1   на свою користь заборгованість у загальному розмірі 23505,92 грн. за кредитним договором № б/н від 19 травня 2010 року,а також понесені банком судові витрати по справі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 липня 2021 року позов – задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1  на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 19 травня 2010 року у розмірі 23505,92 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2102,00 грн.
Рішення суду, зокрема, мотивоване тим, що враховуючи той факт, що отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, що свідчить про порушення його прав, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх порушених прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником ОСОБА_1 обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та відсотків за їх користування.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
       
В апеляційній скарзі, поданій 26 серпня 2021 року, представник ОСОБА_1 – адвокат Калінін С.К. вважаючи, що оскаржуване рішення винесене з неправильним застосуванням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для вирішення спору по суті, просив суд скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 липня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовити в повному обсязі, а також стягнути з  АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по оплаті послуг за надання професійної правничої допомоги в розмірі 5000,00 грн. та судовий збір за подання апеляційної скарги.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що судом першої інстанції не було враховано, що в анкеті-заяві б/н від 19 травня 2010 року процентна ставка не зазначена, також відсутні докази про погодження сторонами розміру процентів за користування кредитом. Крім того, надані позивачем Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, з огляду на їх мінливий характер. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містять підпису відповідачки. Таким чином, на думку особи, що подала апеляційну скаргу, підстав для задоволення вимог банку в частині стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за процентами до задоволення не підлягають.
Також особа, що подала апеляційну скаргу зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, на підставі яких можна встановити дійсний розмір заборгованості по тілу кредиту та розрахунку їх нарахування.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Фактичні обставини справи 

19 травня 2010 року  ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. У вказаній анкеті-заяві зазначено, що підписант згоден з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між клієнтом і банком договір про надання банківських послуг.
До позовної заяви банк додав копію анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», яка підписана сторонами; витяг з Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку; розрахунок заборгованості; довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка «Універсальна» 55 днів пільгового періоду»; довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки; виписку за договором б/н від 19 травня 2010 року.
Як вбачається із вищевказаної анкети-заяви, остання містить фактично анкетні дані  ОСОБА_1 , підпис позичальниці та датована 19 травня 2010 року. В даній заяві вказано суму бажаного кредитного ліміту 1500,00 грн. та вид платіжної картки «картка «Універсальна». Проте відсутня процентна ставка по кредиту, процент в місяць, щомісячна комісія, а також розмір пені і штрафу (а.с.16).
На обґрунтування фактичної суми заборгованості, позивачем по справі АТ КБ «ПриватБанк» надано суду розрахунок заборгованості за договором б/н від 19 травня 2010 року (а.с.4-13), укладеного між ПриватБанк та клієнтом  ОСОБА_1 , з якого вбачається, що загальна сума заборгованості відповідачки по кредиту станом на 09 вересня 2020 року становить 23505,92 грн. та складається з наступного:
- 17442,95 грн. – заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 00 грн. 00 коп. заборгованість за поточним тілом кредиту;
- 6062,97 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками.
Довідкою про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, крім іншого, передбачено: базову відсоткову ставку за користування кредитом 2,5% на місяць; розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості; термін внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; штраф за порушення строків платежів – 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій; порядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості. (а.с. 17)

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга, подана представником ОСОБА_1  – адвокатом Калініним С.К.не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 19 травня 2010 року  ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. У вказаній анкеті-заяві зазначено, що підписант згоден з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між клієнтом і банком договір про надання банківських послуг.
Як вбачається із вищевказаної анкети-заяви, остання містить фактично анкетні дані  ОСОБА_1 , підпис позичальника та датована 19 травня 2010 року. Заява містить відмітку про бажаний кредитний ліміт по платіжній карті кредитка «Універсальна» - 1500 грн. Проте відсутня процентна ставка по кредиту, процент в місяць, щомісячна комісія, а також розмір пені і штрафу (а.с.16).
З довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка «Універсальна» 55 днів пільгового періоду» до договору SAMDN50ОТС003195383 вбачається, що ОСОБА_1 19 травня 2010 року ознайомлена з умовами кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», зокрема: валюта розрахунку – UAH, базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок непростроченої заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів на рік) - 2,5%. (а.с. 17)
Відповідно до довідки № б/н  ОСОБА_1  виданікредитні картки (а.с. 15):
5577212914311660, 20 травня 2010 року відкриття, термін дії – березень 2014 року;
5577212701968052, 26 березня 2011 року відкриття, термін дії – листопад 2014 року;
5457082900115952, 03 березня 2011 року відкриття, термін дії – грудень 2014 року;
5168755337419168, 24 жовтня 2013 року відкриття, термін дії – липень 2017 року;
5168755526998261, 27 квітня 2016 року відкриття, термін дії – квітень 2020 року;
5168755526998261, 12 вересня 2016 року відкриття, термін дії – квітень 2020 року.
Відповідно до довідки № б/н про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки вбачається, що 20 травня 2010 року відбувся старт карткового рахунку № НОМЕР_1 , 20 травня 2010 року було встановлено кредитний ліміт в розмірі 0,00 грн., який 06 січня 2011 року збільшено до 300,00 грн.; 03 березня року кредитний ліміт збільшено до 3300,00 грн.; 26 жовтня 2013 року збільшено до 3800,00 грн.; 17 січня 2014 року збільшено до 4800,00 грн.; 08 квітня 2016 року збільшено до 6000,00 грн.; який 08 липня 2016 року було збільшено до 8000,00 грн.; 31 січня 2017 року збільшено до 9900,00 грн. та 15 грудня 2018 року зменшено до 0,00 грн. (а.с. 14)
З наданого банком розрахунку заборгованості відповідачки вбачається, що загальна сума заборгованості за договором б/н від 19 травня 2010 року, укладеного між ПриватБанк та клієнтом  ОСОБА_1 , станом на 09 вересня 2020 року становить 23505,92 грн., яка складається з: 17442,95 грн. – заборгованість за тілом кредиту,  в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 17442,95 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 6062,97 – заборгованість за простроченими відсотками.(а.с.4-13)
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови,та не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємну частини спірного договору.
При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме цей витяг з Умов та правил надання банківських послуг розуміла відповідачка, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк».
Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16 цс 15 і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Колегія суддів вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (19 травня 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (25 вересня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
З урахуванням наведеного суди правильно виходили із того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які надав банк, відповідач розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19, згідно якої ВС зазначив, що « суди попередніх інстанцій правильно послалися на неї, але застосували її не в повному обсязі, тому Верховний Суд не може погодитись з висновками судів про відмову у задоволенні позову банку щодо стягнення тіла кредиту та заборгованості за простроченими відсотками.»
Ураховуючи, що фактично отримані та використані кошти позичальник ОСОБА_1 добровільно АТ КБ «ПриватБанк» не повернула, а також приймаючи до уваги положення частини другої статті 530 ЦК України (якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час), свідчить про порушення прав банку, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Відповідачкою ОСОБА_1 взагалі не спростовано фактичне користування кредитними коштами, що слідує з виписки за її картковим рахунком, що міститься в матеріалах справи (а. с. 51-63), які є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, що відповідає пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, та узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18-ц (провадження № 61-9618св19).
Таким чином, виписка за картковим рахунком, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідачки ОСОБА_1 .
Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що анкета-заява, підписана 19 травня 2010 року ОСОБА_1 , містить відомості про розмір кредитного ліміту, який бажала встановити заявник, - 1500 грн. (а.с. 16)
Матеріали справи містять також довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка «Універсальна» 55 днів пільгового періоду», на якій позичальниця 19 травня 2010 року проставила підпис. (а.с. 17)
Є безпідставними посилання представника ОСОБА_1 – адвоката Калініна С.К., що надані позивачем (банком) докази взагалі не містили умов, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, оскільки у довідці про умови кредитування від 19 травня 2010 року, яку суду надав банк, зазначені процентна ставка та розмір щомісячних платежів, вказано строк їх внесення (до 25 числа місяця, наступного за звітним), вказано розмір комісії на залишок заборгованості, зазначені розмір пені та штрафу за порушення умов договору (а.с. 17).
Підписавши заяву та довідку, які є складовими частинами кредитного договору, позичальниця ОСОБА_1  добровільно погодилася на такі умови кредитного договору, взяла на себе відповідні зобов`язання.
ОСОБА_1 не спростувала факт підписання нею анкети-заяви чи довідки про умови кредитування, про погодження з нею саме таких умов кредитування.
Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, обґрунтовуючи підстави для стягнення відсотків, що відповідачка була ознайомлена з відсотковою ставкою по кредиту, що підтверджується її підписом в довідці про умови кредитування, яку суд першої інстанції правомірно взяв до уваги.
Також є безпідставними посилання в апеляційній скарзі на те, що згідно з наданої позивачем виписки, банком безпідставно нараховано відсотки за користування кредитом, які в сумі перевищують кредитний ліміт, виходячи з наступного.
Кредитний ліміт є поновлювальною кредитною лінією, тому відповідач могла використовувати кредитні кошти, погашати заборгованість та знову користуватися кредитними коштами. Отже, сума заборгованості за поточним та простроченим тілом кредиту постійно змінюється в залежності від використання відповідачем кредитних коштів та внесення нею платежів на погашення заборгованості. Сума боргу за тілом кредиту в розмірі 17442,95 грн., яку просить стягнути позивач з відповідачки, належним чином обгрунтована та підтверджена у розрахунку та виписці, які досліджено колегією суддів.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_1 користувалася кредитним лімітом (карткою) та вчиняла дії щодо часткової сплати заборгованості за кредитним договором протягом всього періоду кредитування.
Зокрема, із виписки по особовому рахунку чітко прослідковується, що відповідачка користувалася кредитними грошима, отримувала кошти через банкомати, розраховувалася в торгівельних мережах, здійснювала перекази, тощо, а отже отримала кредитну картку, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.
Відповідачка повинна була повернути позивачу у добровільному порядку зняті або витрачені нею з рахунку грошові кошти, проте свій обов`язок не виконала, не забезпечивши своєчасне та достатнє погашення заборгованості за основною частиною кредиту.
Інші доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1  – адвоката Калініна С.К.суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами, не вбачає.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення в апеляційній інстанції, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

        Керуючись ст.ст. 258, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу, подану представником  ОСОБА_1 – адвокатом Калініним Сергієм Костянтиновичем– залишити без задоволення.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 липня 2021 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – залишити без змін.
Судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції – залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в порядку та за умов, визначених ЦПК України. 

Головуюча                                   О.В. Карпенко

Судді                                  В.О. Єльцов                                                                         
                                                                                  В.Г. Бородійчук