УХВАЛА

16 грудня 2021 року 
м. Київ
справа № 216/6780/17
адміністративне провадження № К/9901/45399/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Калашнікової О.В.,
суддів: Губської  О.А.,  Мельник-Томенко Ж.М., 
перевіривши касаційну скаргу Департаменту патрульної поліції
на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2021 року
у справі №216/6780/17
за адміністративним позовом Департаменту патрульної поліції
до ОСОБА_1 
про відшкодування шкоди,- 
ВСТАНОВИВ:
До Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов позов Департаменту патрульної поліції про стягнення матеріальних збитків, заподіяних в результаті дорожньо-транспортної пригоди в сумі 175 666,04 грн. з ОСОБА_1 ..
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року позов задоволений частково.
23 червня 2021 року, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2021 року визнано неповажними підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, наведені Департаментом патрульної поліції. У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року у справі №216/6780/17  відмовлено.
Не погодившись з ухвалою суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження, Департаментом патрульної поліції подано касаційну скаргу.
Обговоривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Згідно з частиною третьою статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
Залишаючи ухвалою від 21 липня 2021 року апеляційну скаргу без руху, суд апеляційної інстанції зокрема, встановив наступне.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду постановлене 07 жовтня 2020 року.
Судом апеляційної інстанції зазначено, що разом з апеляційною скаргою апелянт подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому вказав, що у судовому засіданні присутнім не був. До 10 липня 2020 року моніторив сайт Єдиного реєстру судових рішень, рішення опубліковане не було, тому більше на вказаний сайт не заходив.
Розглянувши вказане клопотання, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що наведені скаржником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження не є такими, що не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій, з огляду на наступне.
Статтею 295 КАС України регулюються питання строку на апеляційне оскарження судових рішень.
Так, норми вказаної статті передбачають можливість поновлення строку на апеляційне оскарження враховуючи дату отримання судового рішення.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що представник позивача був присутній у судовому засіданні 16 вересня 2020 року. Згідно з протоколом судового засідання оголошена перерва для надання додаткових доказів до 07 жовтня 2020 року о 14:00. 
Про розгляд справи 07 жовтня 2020 року представник позивача ознайомлений під розписку суду, що встановлено судом апеляційної інстанції.
07 жовтня 2020 року представником позивача до суду першої інстанції була подана заява, в якій останній просив розглянути справу без його участі. 
07 жовтня 2020 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом було постановлене рішення, копія якого супровідним листом відправлена на поштові адреси учасників справи. Зокрема, на поштову адресу позивача, вказану ним у його адміністративному позові.
Також судом апеляційної інстанції встановлено, що матеріали справи містять конверт із рекомендованим поштовим відправленням копії оскарженого рішення, відправленого на вказану позивачем поштову адресу, з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання", оскільки поштове відправлення так і не було отримане позивачем на відділенні пошти.
Враховуючи викладені обставини суд апеляційної інстанції прийшов до правильного висновку, що позивач був обізнаний про час та місце розгляду справи, у цей день (07 жовтня 2020 року) подав заяву про розгляд справи без його участі і у випадку зацікавленості у своєчасному оскарженні судового рішення не мав перешкод для отримання копії судового рішення як на відділенні пошти (оскільки така копія була направлена судом на його поштову адресу), так і безпосередньо в суді.
Отже, позивач не приймав жодних заходів чи дій для отримання судового рішення, що правильно розцінено судом апеляційної інстанції, як неналежна процесуальна поведінка.
Крім цього, дійсно безпідставними є посилання позивача на те, що до 10 липня 2020 року моніторив сайт Єдиного реєстру судових рішень, рішення опубліковане не було, тому більше на вказаний сайт не заходив, оскільки оскаржене рішення постановлено судом 07 жовтня 2020 року, надіслано до реєстру 29 жовтня 2020 року, зареєстровано 29 жовтня 2020 року, оприлюднено 30 жовтня 2020 року.
На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, 06 вересня 2021 року до суду апеляційної інстанції надійшло зокрема:
- заява про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року, яка як видно з тексту оскаржуваної ухвали, містить аналогічні підстави на поновлення строку.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2021 року визнано неповажними підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, наведені Департаментом патрульної поліції. У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року у справі №216/6780/17  відмовлено.
Оцінюючи наведені скаржником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження Верховний Суд вважає за необхідне зазначити наступне. 
Статтею 44 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини п`ятої цієї статті).
Отже, наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку апеляційного оскарження.
Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинна вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.
Окрім цього, пунктом другим частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом віднесено до основних засад (принципів) адміністративного судочинства, зміст якого розкриває стаття 8 цього Кодексу, й визначає, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.
Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" Європейський суд з прав людини зазначив, по заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.
Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява №23436/03).
Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними,  строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.
Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.
У пункті 46 рішення Європейського суду з прав людини «Устименко проти України» (№32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обґрунтованого рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.
Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлює особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.
Держава має дотримуватися принципу "належного урядування" та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею.
Виходячи з принципу "належного урядування", державні органи зобов`язанні діяти вчасно та в належний спосіб, в тому числі при оскарженні судових рішень у судовому порядку. Будь-які зволікання з реалізацією права на апеляційне оскарження, у встановлений законодавцем для оскарження судового рішення саме по собі є порушенням принципу "належного урядування", про який наголошує ЄСПЛ у своїх рішеннях.
Таким чином, виходячи з принципу належного урядування, державні органи загалом, зобов`язані діяти в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді поновлення судами строку на оскарження судових рішень та виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно.
Серед іншого, відповідно до статті 2 Закону України від 22 грудня 2005 року №3262- IV «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.
Відповідно до положень статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Реєстр - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Суд загальної юрисдикції вносить до Реєстру всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі.
За приписами частин 1 та 2 статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Загальний доступ до судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог статті 7 цього Закону.
Слід зауважити, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 року у справі «Компанія «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А.» проти Іспанії).
У рішенні у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 31 березня 2021 року у справі №640/2371/20.
Враховуючи вищевикладене, а також встановлені судом апеляційної інстанції обставини справи, Верховний Суд прийшов до висновку, що наведені скаржником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження не є такими, що не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій, а тому наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є неповажними.
Пункт 4 частини 1 статті 299 КАС України, визначено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
Доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення норм процесуального права, а також касаційна скарга не містить доводів та доказів на спростування встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи. 
Отже, суд констатує, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження з підстав пропуску апелянтом строку на апеляційне оскарження, вірно застосував положення статті 299 КАС України, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
За змістом частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справ) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Дія цієї норми поширюється, серед іншого, на ухвали судів апеляційної інстанції, перелік яких наведений у частині третій статті 328 КАС України, який включає й ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження.
За такого правового регулювання та обставин справи Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.
На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 332, 333 КАС України, 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Департаменту патрульної поліції на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2021 року у справі №216/6780/17 за адміністративним позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.
Судді	О.В. Калашнікова О.А. Губська   Ж.М. Мельник-Томенко