ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року 
м. Київ
справа № 260/1893/20
адміністративне провадження № К/9901/7200/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
Судді-доповідача - Желтобрюх І.Л.,
суддів: Білоуса О.В., Блажівської Н.Є., 
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року (головуючий суддя - Ващилін Р.О.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2021 року (колегія суддів у складі: головуюча суддя - Хобор Р.Б., судді - Сеник Р.П., Судова-Хомюк Н.М.) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фава-Технікс» до Головного управління Державної податкової служби у Закарпатській області про скасування вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій,
установив:
У травні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фава-Технікс» (далі - ТОВ «Фава-Технікс», Товариство) звернулося до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Закарпатській області (далі - ГУ ДПС у Закарпатській області), в якому просило визнати протиправними та скасувати: вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-0002733307 від 30 березня 2020 року в сумі 141168,22 грн зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, рішення №0002743307 від 30 березня 2020 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, згідно з вимогою від 30 березня 2020 року №Ю-0002733307 та розрахунок штрафних санкцій до рішення у розмірі 70584,11 грн. 
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2021 року, позов задоволено частково: визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-0002733307 від 30 березня 2020 року в сумі 141168,22 грн зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; визнано протиправним та скасовано рішення №0002743307 від 30 березня 2020 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 70584,11 грн; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Закарпатській області на користь ТОВ «Фава-Технікс» сплачений судовий збір в розмірі 3176,28 грн.
Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позову, вважаючи, що вони прийняті внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, відповідач звернувся із касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалені судами рішення й постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити. 
З огляду на зміст касаційної скарги, підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі скаржником зазначено неправильне застосування судами (судом) норм матеріального права та порушення норм процесуального права у випадку, передбаченому пунктом 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
У розрізі заявленої підстави касаційного оскарження відповідач звертає увагу на відсутність висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах, а саме - щодо включення матеріальної допомоги, виплаченої працівникам на оздоровлення дітей та їх підготовку до школи, до бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Відповідач вважає помилковими висновки судів попередніх інстанцій про те, що надані працівникам підприємства суми одноразової допомоги на оздоровлення та підготовку дітей до школи не включаються до складу додаткової заробітної плати працівників та бази нарахування єдиного внеску, оскільки це суперечить вимогам чинного законодавства.
У відзиві на касаційну скаргу позивач просить залишити оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін як законні й обґрунтовані, а скаргу відповідача - без задоволення, повністю підтримуючи висновки й мотиви, з яких виходили суди при задоволенні позову. 
З огляду на наявні у справі докази реорганізації територіальних органів Державної фіскальної служби, колегія суддів ухвалила задовольнити заявлене податковим органом клопотання про заміну відповідача у справі - Головного управління Державної податкової служби у Закарпатській області (код ЄДРПОУ 43143065), його правонаступником, - Головним управлінням Державної податкової служби у Закарпатській області як відокремленим підрозділом ДПС (код ЄДРПОУ 44106694).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Суди попередніх інстанцій встановили, що Головним управлінням ДПС у Закарпатській проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Фава-Технікс» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 1 січня 2015 року по 30 червня 2018 року, валютного законодавства за період з 1 січня 2015 року по 30 вересня 2019 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 1 січня 2011 року по 30 вересня 2019 року, за результатами якої 3 березня 2020 року складено акт.
Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пункту 2.3.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року №5, пункту 1 частини першої статті 7, частини п`ятої статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме - не відображено суми додаткової заробітної плати застрахованих осіб найманих працівників у вигляді матеріальної допомоги на оздоровлення дітей (підготовки до навчального року) за серпень 2017 року в сумі 207452,90 грн, за серпень 2018 року в сумі 212421,85 грн, за серпень 2019 року в сумі 221798,95 грн у звітах про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Внаслідок встановлених порушень відповідачем донараховано позивачу єдиного внеску у загальній сумі 141168,22 грн, в тому числі: за серпень 2017 року в сумі 45639,64 грн; за серпень 2018 року в сумі 46732,81 грн; за серпень 2019 року в сумі 48795,77 грн.
30 березня 2020 року контролюючим органом прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-0002733307, згідно з якою заборгованість ТОВ «Фава-Технікс» зі сплати єдиного внеску станом на 30 березня 2020 року становить 141168,22 грн, та рішення №0002743307, яким застосовано до позивача штрафніх санкції в сумі 70584,11 грн.
Задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи спірні рішення суд першої інстанції, з висновком якого повною мірою погодився й апеляційний суд, виходив з того, що контролюючий орган помилково включив надані працівникам позивача суми одноразової допомоги на оздоровлення та підготовку дітей до школи до складу додаткової заробітної плати працівників та бази нарахування єдиного внеску, оскільки такі виплати не мали масового і системного характеру.
Згідно з частиною першою статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених ними фактичних обставин справи, колегія суддів КАС ВС виходить з наступного.
Як з`ясували суди попередніх інстанцій спірним в цій справі є невідображення позивачем як роботодавцем сум отриманої найманими працівниками матеріальної допомоги на оздоровлення дітей та підготовки до школи у звітах про суми нарахованої заробітної плати та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за серпень 2017 року, 2018 року та 2019 року та, відповідно, несплата з них єдиного соціального внеску.
Порядок обчислення і сплати єдиного внеску врегульовано Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року №2464-VІ (далі - Закон №2464-VІ).
За приписами пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VІ єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Вичерпний перелік платників єдиного внеску закріплений у статті 4 Закону №2464-VІ, й до таких, серед іншого, належать роботодавці, у тому числі, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Статтею 7 Закону № 2464-VІ регламентовано порядок визначення бази нарахування єдиного внеску.
Відповідно до пункту 1 частини першої означеної статті для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.
Своєю чергою, перелік видів виплат, на які не нараховується єдиний внесок, затверджується Кабінетом Міністрів України (частина сьома статті 7 Закону № 2464-VІ).
Відповідно до частини сьомої статті 7 Закону №2464-VІ, постановою Кабінету Міністрів України від 22 грудня 2010 року №1170 затверджено Перелік видів виплат, що здійснюються за рахунок коштів роботодавців, на які не нараховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Постанова №1170).
Серед таких виплат, на які не нараховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у переліку визначено матеріальну допомогу разового характеру, що надається окремим працівникам у зв`язку із сімейними обставинами, на оплату лікування, оздоровлення дітей, поховання (пункт 14 Постанови №1170).
За приписами підпункту 5 пункту 3 Розділу ІV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449 (далі - Інструкція №449), визначення видів виплат, що належать до основної, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат при нарахуванні єдиного внеску передбачено Інструкцією зі статистики заробітної плати, затвердженою наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року №5 (далі - Інструкція №5).
Положеннями підпункту 2.2 розділу 2 Інструкції №5 конкретизовано складові фонду додаткової заробітної плати, який включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. 
Підпунктом 2.3.3 розділу 2 Інструкції №5 визначено, що матеріальна допомога, яка має систематичний характер, надана всім або більшості працівників (на оздоровлення, у зв`язку з екологічним станом, крім сум, указаних у п. 3.31), входить до структури «інших заохочувальних та компенсаційних виплат».
Своєю чергою, розділом 3 Інструкції №5 визначено перелік інших виплат, що не належать до фонду оплати праці, до яких, серед іншого, віднесено матеріальну допомогу разового характеру, що надається підприємством окремим працівникам у зв`язку із сімейними обставинами, на оплату лікування, оздоровлення дітей, поховання.
Окрім того, підпунктом 3.4 розділу 3 Інструкції №5 визначено, що соціальні допомоги та виплати за рахунок коштів підприємства, установлені колективним договором (працівникам, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною, на народження дитини, сім`ям з неповнолітніми дітьми) не входять до фонду оплати праці.
Відповідач наполягає на тому, що у разі, якщо виплата матеріальної допомоги передбачена положеннями про оплату праці найманих працівників (колективним договором), має систематичний характер, надається всім або більшості працівників, така матеріальна допомога не має разового характеру у розумінні Інструкції зі статистики заробітної плати та є базою нарахування єдиного внеску у тому місяці, коли така допомога нарахована. 
Поряд із тим, дослідивши фактичні обставини надання матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на підготовку дітей до школи, наданої Товариством своїм працівникам протягом 2017-2019 років, та її природу, суди попередніх інстанцій з`ясували, що вказані допомоги мали разовий характер, зокрема, допомога на підготовку дітей до школи, надана працівникам підприємства, які мають дітей віком до 18-ти років, виплачена лише у 2017 році. Натомість, у 2018 та 2019 роках підприємством виплачено допомогу на оздоровлення дітей. Разовий характер виданих допомог, за висновком судів, зумовлений тим, що вони виплачені один раз на рік, на певні цілі, і їх виплата залежала від фінансових можливостей підприємства. Тобто, як з`ясували суди, виплата спірної матеріальної допомоги не здійснювалась позивачем щорічно та систематично, і, у певних випадках, могла бути й не виплаченою, якщо підприємство на мало акумульованих коштів на вказані цілі.
Судами встановлено, що означена вище допомога виплачена лише окремим працівникам, які не складають більшості від облікової кількості усіх працюючих на підприємстві. Зокрема, допомога на підготовку дітей до школи виплачена у 2017 році 114 працівникам із загальної кількості 253 працюючих. Допомога на оздоровлення виплачена у 2018 році 113 працівникам із загальної кількості 261 працюючого, допомога на оздоровлення виплачена у 2019 році 123 працівникам із 257 працюючих.
Окрім того, судами взято до уваги, що виплата спірної допомоги здійснювалася за рахунок роботодавця за умови наявності у нього коштів, а тому, за висновком судів, відповідно до пункту 3.4 розділу 3 Інструкції №5 виплачена підприємством допомога не входить до фонду оплати праці.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій про те, що прийняті відповідачем вимога про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та рішення про застосування штрафних санкцій є протиправними та підлягають скасуванню.
Переглянувши судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, колегія суддів вважає, що суди правильно застосували норми матеріального права з урахуванням встановлених ними обставин справи. Висновки судів є результатом оцінки наявних у його розпорядженні доказів. Суд касаційної інстанції не може не погодитись із ними, оскільки така оцінка судами здійснена з дотриманням вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування всіх обстави справи на підставі належних та допустимих доказів. При цьому порушень судами норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, скаржником не зазначено.
Касаційна скарга не містить інших обґрунтувань, ніж ті, які були висловлені відповідачем під час слухань цієї справи в судах першої та апеляційної інстанції, і з урахуванням яких суди вже надавали правову оцінку встановленим у справі обставинам. 
Доводи й аргументи заявника касаційної скарги, які слугували підставою для відкриття касаційного провадження, не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду справи.
Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України). 
У зв`язку з цим касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 
п о с т а н о в и в :
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2021 року залишити без змін, а касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Закарпатській області - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                      І.Л. Желтобрюх 

Судді                                                                                           О.В. Білоус

                                                                                                    Н.Є. Блажівська