СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2021 р.                               м. Харків                  Справа № 922/4140/19  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Лакіза В.В., суддя Плахов О.В., 
секретар судового засідання: Семенов О.Є.,
за участю представників сторін:
від позивача: Колісниченко А.С. – ордер серія АР №1055011 від 19.07.2021;
від відповідача-1: Малина М.О. – довіреність б/н від 20.09.2020;
від відповідача-1: Леньшина О.В. – ордер серія ДН №142153 від 28.09.2021;
від відповідача-2: не з`явились;
від третіх осіб: не з`явились;
розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства "Варнер", м.Харків (вх. №1995 Х/2),
на рішення Господарського суду Харківської області від 27.05.2021 (повний текст складено 07.06.2021) у справі № 922/4140/19 (суддя Суслова В.В.), 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Норма", м. Харків,
до відповідача-1 Приватного підприємства "Варнер", м. Харків,
до відповідача-2 Приватного нотаріуса  Харківського міського нотаріального округу Назарової Ольги Сергіївни, м. Харків,
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача:
1) Приватної фірми "Тера", м. Харків,
2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Рапакс", м. Харків,
3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Вікторія", м. Харків,
4) Приватного підприємства "Росинка", м. Харків,
про визнання противоправним та скасування запису про право власності,
за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Товариства з обмеженою відповідальністю "Енплантс", м. Харків,
до відповідача-1 Приватного підприємства "Варнер", м. Харків,
до відповідача-2 Приватного нотаріуса  Харківського міського нотаріального округу Назарової Ольги Сергіївни, м. Харків,
про скасування рішення про державну реєстрацію права власності,
та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Фізичної особи-підприємця Шабуракової  Івети Василівни, м. Харків,
до відповідача-1 Приватного підприємства "Варнер", м. Харків,
до відповідача-2 Приватного нотаріуса  Харківського міського нотаріального округу Назарової Ольги Сергіївни, м. Харків,
про скасування рішення про державну реєстрацію права власності,

ВСТАНОВИВ:

16.12.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "Норма" (надалі – ТОВ "Норма") звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Приватного підприємства "Варнер" (надалі – ПП "Варнер") та Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Назарової Ольги Сергіївни, в якому просило:
- визнати протиправним та скасувати запис про право власності №32703785 від 01.08.2019, здійснений Нотаріусом про реєстрацію за ПП "Варнер" права власності на нежитлові приміщення у нежитловій будівлі літ. "А-3" (промвиробничий корпус): приміщення підвалу №І площею 17,1 кв.м., №II площею 118,1 кв.м., №XVІІІ площею 29,7 кв.м., №XXV площею 9,2 кв.м., № XXXIV площею 28,3 кв.м., №XLVI площею 17,1 кв.м., №XLV площею 96,0 кв.м., № XXXVI площею 109,7 кв.м., №LI площею 14,6 кв.м., №XLVII площею 5,8 кв.м., №XLVІІІ площею 11,3 кв.м.; приміщення першого поверху: №1 площею 23,1 кв.м., №2 площею 19,4 кв.м., №9 площею 22,4 кв.м., №23 площею 54,5 кв.м., №30 площею 8,0 кв.м., №26 площею 13,0 кв.м., №16 площею 17,1 кв.м., №24 площею 42,9 кв.м., №14 площею 16,1 кв.м., №6 площею 17,1 кв.м.; приміщення другого поверху: №40 площею 36,1 кв.м., №42 площею 12,2 кв.м., №39 площею 17,1 кв.м., №85 площею 35,1 кв.м., №67 площею 43,4 кв.м., №61 площею 17,1 кв.м., №68 площею 5,1 кв.м., №69 площею 2,0 кв.м., №70 площею 1,1 кв.м., №71 площею 1,1 кв.м., №73 площею 3,2 кв.м., №74 площею 1,1 кв.м., №75 площею 1,1 кв.м., №76 площею 1,1 кв.м., №77 площею 2,8 кв.м., №78 площею 8,0 кв.м., №60 площею 4,0 кв.м.; приміщення третього поверху: №87 площею 55,0 кв.м., №86 площею 17,1 кв.м., №103 площею 17,1 кв.м., №101 площею 25,7 кв.м., що знаходяться за адресою: Харківська область, м. Харків, вул. Двадцять Третього Серпня, буд. 12-А у розмірі частки 1/1;
- визнати за ТОВ "Норма" право спільної часткової власності у розмірі 24/100 частки у праві спільної часткової власності на нежитлові приміщення у нежитловій будівлі літ. "А-3" (промвиробничий корпус): приміщення підвалу №І площею 17,1 кв.м., №II площею 118,1 кв.м., №XVІІІ площею 29,7 кв.м., №XXV площею 9,2 кв.м., №XXXIV площею 28,3 кв.м., №XLVI площею 17,1 кв.м., №XLV площею 96,0 кв.м., №XXXVI площею 109,7 кв.м., №LI площею 14,6 кв.м., №XLVII площею 5,8 кв.м., №XLVІІІ площею 11,3 кв.м.; приміщення першого поверху: №1 площею 23,1 кв.м., №2 площею 19,4 кв.м., №9 площею 22,4 кв.м., №23 площею 54,5 кв.м., №30 площею 8,0 кв.м., №26 площею 13,0 кв.м., №16 площею 17,1 кв.м., №24 площею 42,9 кв.м., №14 площею 16,1 кв.м., №6 площею 17,1 кв.м.; приміщення другого поверху: №40 площею 36,1 кв.м., №42 площею 12,2 кв.м., №39 площею 17,1 кв.м., №85 площею 35,1 кв.м., №67 площею 43,4 кв.м., №61 площею 17,1 кв.м., №68 площею 5,1 кв.м., №69 площею 2,0 кв.м., №70 площею 1,1 кв.м., №71 площею 1,1 кв.м., №73 площею 3,2 кв.м., №74 площею 1,1 кв.м., №75 площею 1,1 кв.м., №76 площею 1,1 кв.м., №77 площею 2,8кв.м., №78 площею 8,0 кв.м., №60 площею 4,0 кв.м.; приміщення третього поверху: №87 площею 55,0 кв.м., №86 площею 17,1 кв.м., №103 площею 17,1 кв.м., №101 площею 25,7 кв.м., що знаходяться за адресою: Харківська область, м. Харків, вул. Двадцять Третього Серпня, буд. 12-А.
В обґрунтування позовних вимог ТОВ "Норма" посилалось на те, що дії ПП "Варнер" по реєстрації права власності на вищевказані нежитлові приміщення є незаконними, оскільки Закрите акціонерне товариство "СІНГ" (надалі – ЗАТ "СІНГ") та  Приватна фірма "Харлас" (ПП "Харлас"), правонаступником яких є відповідач - ПП "Варнер", з  1997 року не були їх одноособовим власником. За твердженням позивача, ПП "Варнер" належало лише 8/100 частки у праві спільної часткової власності на вказані приміщення, пропорційно до частки, що після підписання Додаткової угоди №3 від 17.01.1997 залишилася за ЗАТ "СІНГ", правонаступником якого є на цей час ПП "Варнер". Інша частина майна належить на праві спільної часткової власності іншим п`яти підприємствам, які були створені у 1997 році у відповідності до умов Додаткової угоди №3 від 17.01.1997, серед яких було і ТОВ "Норма", частка якого складала 24/100 у спільній частковій власності у місцях загального користування.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 14.04.2020 у справі №922/4140/19 відмовлено у задоволенні позову.
За висновком місцевого господарського суду, ТОВ "Норма" не може вважатися Суб`єктом господарювання №5, створеним при реорганізації ЗАТ "СІНГ" через невиконання умов пункту 11 Додаткової угоди №3 від 17.01.1997, у зв`язку з чим, до останнього не могло перейти право спільної часткової власності відповідно до умов пункту 13 зазначеної додаткової угоди.
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 25.08.2020 у справі №922/4140/19 вищезазначене судове рішення місцевого господарського суду залишено без змін.
Суд апеляційної інстанції встановив, що ТОВ "Норма" створено у результаті реорганізації шляхом виділення із ЗАТ "СІНГ" та є його правонаступником у відповідній частині. За висновком апеляційного суду у ТОВ "Норма" наявне право на реалізацію права щодо спільної часткової власності, проте станом на момент звернення з позовом до суду у цій справі таке право не реалізоване, тобто відсутні підстави вважати, що у ТОВ "Норма" наявне право спільної часткової власності і таке твердження останнього є передчасним.
Постановою Верховного Суду від 21.01.2021 постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.08.2020 та рішення Господарського суду Харківської області від 14.04.2020 у справі №922/4140/19 скасовано, а справу №922/4140/19 направлено на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.
Верховний Суд дійшов висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій положень ст. 128 ЦК УРСР та Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно", що призвело до передчасних висновків про відсутність як прав ТОВ "Норма" на спірне майно, з огляду на умови Додаткової угоди №3 від 17.01.1997, так і недоведеність факту передачі від ЗАТ "СІНГ", зокрема до ТОВ "Норма" частки у спільній власності на нерухоме майно акціонерного товариства.
15.02.2021 справа №922/4140/19 надійшла на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.
16.03.2021 до Господарського суду Харківської області надійшла позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ФОП Шабуракової Івети Василівни до ПП "Варнер" та Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Назарової  О.С. про визнання противоправним та скасування запису про право власності №32703785 від 01.08.2019, здійснений Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Назаровою О.С. про реєстрацію за ПП "Варнер" (код ЄДРПОУ 34953376) права власності на нежитлові приміщення. 
16.03.2021 до Господарського суду Харківської області надійшла позовна заява  третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ТОВ "Енплантс" до ПП "Варнер" та Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Назарової  О.С. про визнання противоправним та скасування запису про право власності №32703785 від 01.08.2019, здійснений Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Назаровою О.С. про реєстрацію за ПП "Варнер" (код ЄДРПОУ 34953376) права власності на нежитлові приміщення. 
За результатами нового розгляду, рішенням Господарського суду Харківської області від 27.05.2021 у справі №922/4140/19:
-  позов ТОВ "Норма" задоволено частково;
- визнано за ТОВ "Норма" право спільної часткової власності у розмірі 12/100 частки у праві спільної часткової власності на нежитлові приміщення у нежитловій будівлі літ. "А-3" (промвиробничий корпус): приміщення підвалу №І площею 17,1 кв.м., №II площею 118,1 кв.м., №XVІІІ площею 29,7 кв.м., №XXV площею 9,2 кв.м., №XXXIV площею 28,3 кв.м., №XLVI площею 17,1 кв.м., №XLV площею 96,0 кв.м., №XXXVI площею 109,7 кв.м., №LI площею 14,6 кв.м., №XLVII площею 5,8 кв.м., №XLVІІІ площею 11,3 кв.м.; приміщення першого поверху: №1 площею 23,1 кв.м., №2 площею 19,4 кв.м., №9 площею 22,4 кв.м., №23 площею 54,5 кв.м., №30 площею 8,0 кв.м., №26 площею 13,0 кв.м., №16 площею 17,1 кв.м., №24 площею 42,9 кв.м., №14 площею 16,1 кв.м., №6 площею 17,1 кв.м.; приміщення другого поверху: №40 площею 36,1 кв.м., №42 площею 12,2 кв.м., №39 площею 17,1 кв.м., №85 площею 35,1 кв.м., №67 площею 43,4 кв.м., №61 площею 17,1 кв.м., №68 площею 5,1 кв.м., №69 площею 2,0 кв.м., №70 площею 1,1 кв.м., №71 площею 1,1 кв.м., №73 площею 3,2 кв.м., №74 площею 1,1 кв.м., №75 площею 1,1 кв.м., №76 площею 1,1 кв.м., №77 площею 2,8кв.м., №78 площею 8,0 кв.м., №60 площею 4,0 кв.м.; приміщення третього поверху: №87 площею 55,0 кв.м., №86 площею 17,1 кв.м., №103 площею 17,1 кв.м., №101 площею 25,7 кв.м., що знаходяться за адресою: Харківська область, м. Харків, вул. Двадцять Третього Серпня, буд. 12-А;
- скасовано рішення № 48112329 від 06.08.2019 про державну реєстрацію за ПП "Варнер" (код ЄДРПОУ 34953376) права власності на нежитлові приміщення (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1888060363101);
- відмовлено в частині позовних вимог ТОВ "Норма" до Приватного нотаріуса  Харківського міського нотаріального округу Назарової Ольги Сергіївни;
- стягнуто з ПП "Варнер" на користь ТОВ "Норма" витрати зі сплати судового збору у розмірі 2011,97 грн.;
- відмовлено в задоволенні позову третіх осіб з самостійними вимогами ТОВ "Енплантс" та ФОП Шабурокової І.В.
Приймаючи вищевказане рішення, господарський суд першої інстанції виходив з того, що після створення ТОВ "Норма", яке є Суб`єктом №5 за умовами Додаткової угоди №3 від 17.01.1997, до нього перейшло право спільної часткової власності на спірні сходові клітини та коридори у розмірі у розмірі частки 12/100, однак, ПП "Варнер" у 2019 році зареєструваво на себе у частці 1/1 право власності спірні нежитлові приміщення (сходи та коридори), чим порушило право позивача на спірне майно.  
Враховуючи внесені Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, зміни до ст. 26  Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ "Норма" шляхом скасування рішення №48112329 від 06.08.2019 про державну реєстрацію за ПП "Варнер" права власності на нежитлові приміщення (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1888060363101). 
Відносно поданої ПП "Варнер" заяви про застосування строку позовної давності, суд дійшов висновку, що остання є безпідставною, зважаючи на те, що порушення прав позивача відбулось у серпні 2019 року, а саме після реєстрації ПП "Варнер" за собою права власності на спірні приміщення, що свідчить про те, що звернення позивача у грудні 2019 року до суду з позовом відбулось у межах строку позовної давності.
Позовні вимоги ТОВ "Норма" до Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Назарової О.С. судом першої інстанції залишено без задоволення, оскільки не встановлено жодних підстав для залучення приватного нотаріуса в якості співвідповідача, зважаючи на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у п. 36 постанови від 04.09.2018 у справі №823/2042/16, відповідно до яких спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно.
Стосовно позовів третіх осіб судом зазначено, що матеріали справи не містять доказів, а третіми особами з самостійними вимогами не доведено, що ТОВ "Енплантс" та ФОП Шабуракова І.В. є власниками спірних приміщень (коридорів та сходів - приміщень загального користування), а їх права як власників є порушеними.
Не погодившись із вищевказаним рішенням, ПП "Варнер" звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 27.05.2021 у справі №922/4140/19 в частині задоволених позовних вимог ТОВ "Норма" та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову повністю; в іншій частині рішення Господарського суду Харківської області від 27.05.2021 у справі №922/4140/19 залишити без змін.
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, скаржник посилається на те, що оскаржуване рішення місцевого суду є незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, із неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин справи, що мають значення для справи. 
В обґрунтування своїх доводів скаржник зазначає наступне:
1) Господарським судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки доводам відповідача щодо законності державної реєстрації права власності ПП "Варнер" на спірні нежитлові приміщення, зокрема тому, що: 
- ПП "Варнер" є одноосібним власником 1/1 частки вищевказаних приміщень на підставі того, що він є правонаступником попереднього власника цих приміщень (ЗАТ "СІНГ") у зв`язку з реорганізацією юридичної особи шляхом приєднання;
- оскільки у період часу з 1991 по 31.12.2012 року державну реєстрацію права власності на нерухоме майно здійснювало бюро технічної інвентаризації, тому надана відповідачем до матеріалів справи інформаційна довідка Комунального підприємства "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" №1062098 від 21.06.2019 є належним підтвердженням реєстрації права власності ЗАТ "СІНГ" на вищевказане нерухоме майно;
- відповідач, як власник спірних приміщень, здійснював та на даний час здійснює належне утримання та експлуатацію спірних приміщень, у тому числі їх поліпшення (ремонт) за власний рахунок, прибирання та охорону, а також постачання необхідними комунальними послугами;  
- спірні об`єкти (сходи та коридори) залишилися у власності ЗАТ "СІНГ" на момент приєднання до Приватної фірми "Харлас" і у подальшому таке право власності перейшло до ПП "Варнер", як правонаступника всього майна цих юридичних осіб;
- державна реєстрація права власності ПП "Варнер" на нежитлові приміщення була проведена державним реєстратором у відповідності до законодавства України, а підстави для визнання протиправним та скасування запису про реєстрацію права власності відсутні;
2) Місцевим судом не було враховано, що  сама по собі Додаткова угода №3 до установчого договору ЗАТ "СІНГ" від 17.01.1997, яка фактично є договором про наміри або попереднім договором між фізичними особами, не здатна породжувати певні правові наслідки (перехід права власності на нерухоме майно та виникнення права спільної часткової власності на спірне нерухоме майно) без укладання в майбутньому інших документів, зокрема таких, як роздільчий баланс (роздільчий акт), акт приймання-передачі, які за законом є підставою виникнення (припинення) права власності на нерухоме майно або виникнення права власності на частки у праві спільної часткової власності на нерухоме майно;
3) Скаржник також посилається на відсутність належних доказів правонаступництва в порядку виділу підприємств із ЗАТ "СІНГ" та виникнення права власності на частки у праві спільної часткової власності на спірні приміщення, мотивуючи сою позицію наступним:
- ч. 6 ст. 34 Закону України "Про підприємства в Україні" передбачено, що при виділенні з підприємства одного або кількох нових підприємств до кожного з них переходять за роздільним  актом (балансом) у відповідних частинах майнові права і обов`язки реорганізованого підприємства;
- з огляду на те, що роздільний акт (баланс) на виконання Додаткової угоди №3 до установчого договору ЗАТ "СІНГ" від 17.01.1997 не був складений та затверджений органом, який прийняв рішення про виділ підприємств із ЗАТ "СІНГ", а отже, відсутній юридичний документ на підставі якого можливо було б встановити частину, у якій відбувається правонаступництво ТОВ "Норма" (та інших осіб) в результаті виділу юридичної особи із ЗАТ "СІНГ", а також за відсутності роздільного акту (балансу) неможливо визначити момент виникнення права спільної часткової власності у правонаступників в результаті такого виділу;
- оскільки у даній справі обставини завершення виділу підприємств відповідно до вимог діючого на той час законодавства не були встановлені місцевим господарським судом, у зв`язку з чим висновок суду про те, що після створення ТОВ "Норма", останнє  є Суб`єктом господарювання №5 за умовами Додаткової угоди №3 від 17.01.1997, і до цього Товариства перейшло право спільної часткової власності на спірні приміщення (сходові клітини та коридори), на думку відповідача, є необґрунтованим та безпідставним;
4) Щодо прийнятих до уваги місцевим судом доказів, а саме: Установчого договору та Статуту ТОВ "Норма"; акту приймання-передачі приміщень до статутного фонду ТОВ "Норма"  від 20.06.1997, укладеного між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ТОВ "Норма"; реєстраційного посвідчення від 22.09.1997 про реєстрацію БТІ права власності на нежитлові приміщення за ТОВ "Норма"; протоколу зборів власників приміщень, розташованих у будівлі за адресою: м.Харків, вул. 23-го Серпня, 12-а від 09.01.2003, скаржник зазначає таке:
- учасники ТОВ "Норма" - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не могли передати до статутного фонду ТОВ "Норма" частку у праві спільної часткової власності на спірні приміщення, оскільки зазначені фізичні особи не були власниками такої частки;
- на підставі установчих документів та акту приймання-передачі приміщень до статутного фонду ТОВ "Норма" Харківське БТІ видало реєстраційне посвідчення від 22.09.1997 про реєстрацію права власності на нежитлові приміщення у будівлі за адресою: м. Харків, вул. 23-го Серпня, 12-а, однак, в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують факт реєстрації за ТОВ "Норма" частки в розмірі 24/100 або 12/100 у праві спільної часткової власності на спірні приміщення (сходи та коридори);
- ТОВ "Норма" з жовтня 2012 року не було власником нежитлових приміщень у літ. "А-3" та, відповідно, з того часу не користувався коридорами та сходами будівлі;
- оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які стосуються переходу прав і обов`язків на майно (майнові права) чи його відповідну частину від ЗАТ "СІНГ" до ТОВ "Норма", а також відсутнє документальне підтвердження виконання акціонерами ЗАТ "СІНГ" умов Додаткової угоди №3 до установчого договору ЗАТ "СІНГ" від 17.01.1997, наведене свідчить про відсутність підстав вважати позивача правонаступником майна ЗАТ "СІНГ"; 
- посилаючись на позицію викладену у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 922/699/17, відповідач вказує, що для підтвердження правонаступництва в порядку виділу необхідним є встановлення судом обставин про завершення виділу відповідно до законодавства, зокрема встановлення наявності факту передачі у відповідній частині майнових прав та обов`язків від ЗАТ "СІНГ" до новостворених юридичних осіб згідно з роздільний актом або балансом, укладеним між ЗАТ "СІНГ" та цими новоствореними юридичнмиим особами;
- з урахуванням вказаних обставин, відповідач вважає помилковим висновок місцевого суду про те, що до ТОВ "Норма" перейшло право спільної часткової власності відповідно до умов пункту 13 Додаткової угоди №3 до установчого договору ЗАТ "СІНГ" від 17.01.1997;
5) Щодо спливу позовної давності відповідач вказує, що ТОВ "Норма" могло довідатись про порушення свого права ще у 1997 році, тому строк позовної давності, в межах якого ТОВ "Норма" могло звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу сплив в 2000 році;
6) Окрім того, за твердженням скаржника, місцевий господарський суд зробив помилковий висновок про те, що спірні приміщення знайшли своє відображення в акті приймання-передачі від 20.06.1997 (оскільки вони в ньому не вказані); скаржник також доводить те, що суд помилково зазначив, що моментом виникнення права власності ТОВ "Норма" на сіпіні приміщення є дата підписання вказаного акту – 20.06.1997, зважаючи на те, що у матеріалах справи відсутній документ, на підставі якого можливо було б визначити момент виникнення права власності позивача на частку у праві спільної часткової власності на спірні приміщення.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.07.2021 для розгляду справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Геза Т.Д., суддя Дучал Н.М. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПП "Варнер" на рішення Господарського суду Харківської області від 27.05.2021 у справі №922/4140/19; встановлено учасникам судового процесу строк до 21.07.2021 для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання іншим учасникам справи; призначено справу до розгляду на 04.08.2021 о 11:30 год.
У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу апеляційного суду 20.07.2021 від ТОВ "Норма", позивач заперечує проти доводів та вимог апеляційної скарги, просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. ТОВ "Норма" не погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову, мотивуючи свою позицію наступним: 
- правовою підставою для виникнення у позивача права власності на спірні приміщення є саме Додаткова угода №3 до установчого договору ЗАТ "СІНГ" від 17.01.1997, а момент виникнення права власності пов`язаний з отриманням цього майна у фактичне користування ТОВ "Норма", що підтверджується наданими позивачем до матеріалів справи доказами, з яких вбачається, що перехід права власності на спірне майно відбувся у 1997 році; тобто, відповідне право власності ТОВ "Норма" щодо спірних приміщень (сходів та коридорів) на даний час існує та порушується ПП "Варнер"; 
- щодо реєстрації за відповідачем права власності на спірні приміщення, то позивач вказує, що факт реєстрації за ПП "Варнер" права власності на чуже майно без будь-яких законних на те підстав, та лише у зв`язку із тим, що власник у свій час, коли момент виникнення права власності не пов`язувався з моментом його реєстрації, не зареєстрував його за собою, є протиправним, а тому така реєстрація має бути скасована, а право власності дійсного власника захищено судом; 
- також позивач стверджує, що акціонери ЗАТ "СІНГ" - ОСОБА_2 та           ОСОБА_1 внесли у статутний капітал ТОВ "Норма" свою частину майна, отриманого відповідно до пункту 11 Додаткової угоди №3 від 17.01.1997 та виключно це майно, яке складає саме половину того майна, яке отримали           ОСОБА_2 та ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; 
- відповідно до статутних документів ТОВ "Норма" (Установчого договору та п. 1.7. Статуту) позивач є створеним у результаті реорганізації шляхом виділення із ЗАТ "СІНГ" та є його правонаступником у відповідній частині; вказані обставини свідчать про те, що ТОВ "Норма" є Суб`єктом господарювання №5, який створений на підставі пункту 11 Додаткової угоди №3 від 17.01.1997 та у зв`язку з цією реорганізацією;  
- той факт, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 після отримання свого майна у зв`язку з реорганізацією ЗАТ "СІНГ" не стали вносити його до ТОВ "Норма" (не приймали участі у створені такої юридичної особи) не перериває правовий зв`язок між ТОВ "Норма" та ЗАТ "СІНГ", а дає підстави для висновку, що позивач, як новоутворена юридична особа у зв`язку із виділом із товариства, отримав лише 50% приміщень, які мав отримати відповідно до пункту 11 Додаткової угоди №3 від 17.01.1997;
- позивач не погоджується з доводами відповідача щодо відсутності в матеріалах справи належних доказів, якими підтверджується правонаступництво ТОВ "Норма", зокрема розподільчого балансу; за твердженням позивача, передавальний акт чи розподільчий баланс є лише одним з доказів, які можуть підтверджувати факт правонаступництва, і такі документи повинні оцінюватись у сукупності з іншими доказами; у даному випадку в матеріалах справи міститься достатньо доказів, з яких вбачається факт правонаступництва ТОВ "Норма" від ЗАТ "СІНГ", зокрема Додаткова угоди №3 до установчого договору ЗАТ "СІНГ" від 17.01.1997, докази внесення майна до статутного фонду ТОВ "Норма" та державної реєстрації права власності, тощо;
- посилання відповідача в апеляційній скарзі на приписи ч. 6 ст. 34 Закону України "Про підприємства в Україні" є помилковими та недоречним, оскільки зазначені приписи стосуються виключно юридичних осіб в організаційно-правовій формі "підприємство", натомість у даній справі ЗАТ "СІНГ" та ТОВ "Норма" створювались як "господарські товариства"; враховуючи, що порядок реорганізації господарських товариств регламентовано ст. 19 Закону України "Про господарські товариства", якою не передбачено необхідності складати розподільчий баланс при виділі із господарського товариства, а отже, складення вказаного документу станом на 1997 рік не було обов`язковим; 
- окрім того, у даному випадку розподільчий баланс був складений у тій формі, що визначена уповноваженим на те вищим органом управління ЗАТ "СІНГ" - шляхом його включення безпосередньо у текст Додаткової угоди №3 від 17.01.1997, і це повністю відповідало діючому на той час законодавству.     
29.07.2021 на адресу апеляційного суду від ПП "Варнер" надійшли додаткові пояснення, в яких відповідач заперечує проти аргументів позивача, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, мотивуючи свою позицію наступним:
- положення ч. 6 ст. 34 Закону України "Про підприємства в Україні" поширюють свою дію на акціонерні товариства, яким є ЗАТ "СІНГ", а тому висновки, викладені у постанові Верховного Суду на від 15.05.2019 у справі №922/699/17 щодо підтвердження правонаступництва в порядку виділу, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, мають значення при розгляді даної справи; 
- незважажючи на те, що у пункті 11 Додаткової угоди №3 до установчого договору ЗАТ "СІНГ" від 17.01.1997 міститься посилання наступного змісту: «… з урахуванням частки в приміщеннях, які залишилися в загальному користуванні всіх власників складає 24/100 частини будівлі», в той же час фактичне користування позивачем приміщеннями коридорів та сходів будівлі не призводить до виникнення у ТОВ "Норма" права власності на дані приміщення, оскільки відсутні встановлені законодавством підстави для виникнення права власності на частку в праві спільної часткової власності на нерухоме майно; 
- з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів набуття ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності на спірні приміщення (сходи та коридори), тому зазначені особи у будь-якому випадку не могли передавати приміщення в статутний фонд ТОВ "Норма";
- положення Статуту та Установчого договору про створення ТОВ "Норма" в результаті реорганізації шляхом виділу із ЗАТ "СІНГ" (п. 3 Установчого договору та п. 1.7. Статуту ТОВ "Норма") суперечать положенням вказаних установчих документів про створення ТОВ "Норма" його учасниками ОСОБА_1 та   ОСОБА_2 шляхом об`єднання їх майна та підприємницької діяльності (п. 1 Установчого договору та п. 1.1. Статуту ТОВ "Норма");
- право власності на спірні приміщення (сходи та коридори) було правомірно зареєстровано за відповідачем на підставі того, що ПП "Варнер" є повним правонаступником ЗАТ "СІНГ"; підставою для державної реєстрації права власності ПП "Варнер" були правовстановлюючі документи (договір купівлі-продажу, акт приймання-передачі, свідоцтво про право власності, які складені у 1995 році, та на підставі яких ЗАТ "СІНГ" набуло право власності на спірні приміщення), відомості державного реєстратора щодо державної реєстрації права власності на спірні приміщення за ЗАТ "СІНГ" та документи, які підтверджують юридичний факт правонаступництва;
- з метою врегулювання питання відображення відомостей у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ПП "Варнер" правомірно звернулось до   Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Назарової  О.С. для здійснення державної реєстрації права власності; при цьому, приватним нотаріусом проведено перереєстрацію права власності з особи, яка припинила своє існування (з ЗАТ "СІНГ" на юридичну особу - правонаступника ПП "Варнер"), тобто, відповідачами було вчинено дії, направлені на належне відтворення інформації у реєстрі тим обставинам, які наразі існують.
Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2021, у зв`язку із перебуванням у відпустці суддів      Гези Т.Д. та Дучал Н.М. для розгляду справи сформовано колегію у наступному складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Бородіна Л.І., суддя Лакіза В.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.08.2021 оголошено перерву у судовому засіданні у справі №922/4140/19 до 20.09.2021 до 10:00 год.
Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.09.2021, у зв`язку із перебуванням судді Бородіної Л.І. у відпустці, сформовано колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Лакіза В.В., суддя Плахов О.В.
20.09.2021 на адресу апеляційного господарського суду від ПП "Варнер" надійшли додаткові пояснення по справі, в яких відповідач у доповнення до викладених вище доводів зазначає, що залучені судом першої інстанції треті особи на стороні позивача (ПФ "Тера", ТОВ "Рапакс", ТОВ "Вікторія", ПП "Росинка") не подавали до Харківського міського БТІ заяви щодо реєстрації права власності на частку у праві спільної часткової власності на спірні приміщення (коридори та сходи) у будівлі, що додатково підтверджує факт невиконання акціонерами ЗАТ "СІНГ" умов пункту 13 Додаткової угоди №3 до установчого договору ЗАТ "СІНГ" від 17.01.1997, та підтверджує ті обставини, що у вказаних осіб також не виникло права спільної часткової власності на спірні приміщення;
- акт приймання-передачі від 20.06.1997, який укладений та підписаний між ТОВ "Норма" та його учасниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не відповідає положенням ч. 6 ст. 34 Закону України "Про підприємства в Україні", та висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №922/699/17 щодо підтвердження правонаступництва в порядку виділу, а також зазначений документ не є доказом виникнення у ТОВ "Норма" права власності на спірне нерухоме майно;
- враховуючи наведене, відповідач стверджує, що пункт 11 Додаткової угоди №3 до установчого договору ЗАТ "СІНГ" від 17.01.1997 (щодо створення Суб`єкта господарювання №5 шляхом виділу із ЗАТ "СІНГ") не був виконаний, у зв`язку з чим фактично Суб`єкт №5 не був створений, а також позивач не є Суб`єктом №5.  
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.09.2021 оголошено перерву в судовому засіданні у справі №922/4140/19 до 29.09.2021 до 09:15 год.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.09.2021 оголошено перерву у судовому засіданні у справі №922/4140/19 до 04.10.2021 о 15:00 год.

Представники відповідача (апелянта) у судовому засіданні 04.10.2021 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, просили скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. 
Представник позивача у судовому засіданні 04.10.2021 заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві та письмових поясненнях, просив залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. 
Уповноважені представники відповідача-2 та третіх осіб у судове засідання 04.10.2021 не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи всі сторони були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників відповідача-2 та третіх осіб, у зв`язку з чим переходить до її розгляду по суті.

Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги та відзиву з письмовими поясненнями, заслухавши пояснення присутніх представників позивача та відповідача-1, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, розпорядженням Виконавчого комітету Дзержинської районної Ради Народних Депутатів міста Харкова №16/2 від 15.01.1992 про реєстрацію орендного підприємства - фабрики-заготівельної, створено орендне підприємство "Фабрика заготівельна".
27.01.1995 між представництвом Фонду державного майна України в місті Харкові - правонаступником Фонду міського майна Харківської міської Ради народних депутатів (продавець) та Організацією орендарів "Фабрика-заготівельна" (покупець) укладений Договір №209-В купівлі-продажу цілісного майнового комплексу, орендованого організацією орендарів "Фабрика-заготівельна", відповідно до умов якого покупець придбав у власність цілісний майновий комплекс, у тому числі нежитлові приміщення: промвиробничий корпус площею 6920, кв.м., блок складських та допоміжних приміщень площею 159,1 кв.м., учбово-курсовий комбінат площею 145,8 кв.м., компресорна площею 204,7 кв.м., градирня площею 12,0 кв.м., по вул. Двадцять Третього Серпня, 12-а у м. Харкові.
Факт передачі вищезазначеного майна підтверджується актом прийому-передачі від 28.03.1995.
На підставі вищевказаного договору та акта прийому-передачі майна державного підприємства представництвом Фонду Державного майна України в місті Харкові видано Свідоцтво про право власності №209-В від 28.03.1995, яке підтверджує, що організація орендарів "Фабрика-заготівельна" стала власником цілісного майнового комплексу, в т.ч. нежитлових приміщень загальною площею 7441,6 кв.м по вул. Двадцять Третього Серпня, 12-а у м. Харкові.
15.05.1995 здійснено перереєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності організації орендарів "Фабрика-заготівельна" у Закрите акціонерне товариство "СІНГ" (надалі – ЗАТ "СІНГ"), як правонаступника, що підтверджується Свідоцтвом про державну перереєстрацію суб`єкта підприємництва №14064676 від 15.05.1995, виданим виконавчим комітетом Харківської міської ради народних депутатів Харківської області.
17.01.1997 акціонерами ЗАТ "СІНГ" укладено Додаткову угоду №3 до засновницького договору ЗАТ "СІНГ", за умовами якої вирішено здійснити перерозподіл акцій між акціонерами; надати згоду на вступ нових акціонерів у зв`язку з переуступкою акцій акціонерами товариства; вивести зі складу акціонерів ЗАТ "СІНГ" осіб, які здійснили відступлення своїх акцій; визначити новий склад акціонерів та кількість належних їм акцій (п.п. 1 - 4 Додаткової угоди №3 від 17.01.1997).
Пунктом 5 Додаткової угоди №3 від 17.01.1997 вирішено здійснити реорганізацію ЗАТ "СІНГ" шляхом виділу з його складу п`яти самостійних суб`єктів господарювання, статутні фонди яких формуються за рахунок майна, що виділяється його учасникам. Акціонери обмінюють належні їм акції на частку в активах товариства, відображену у розподільчих балансах станом на 1 січня 1997 року, та виходять із складу ЗАТ "СІНГ".
Пунктами 7-11 Додаткової угоди №3 від 17.01.1997 врегульовано питання щодо виділення майна таким суб`єктам господарювання.
Так, згідно з пунктом 11 Додаткової угоди №3 від 17.01.1997 акціонери ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 вносять до статутного фонду Суб`єкта №5 у формі товариства з обмеженою відповідальністю, належне їм на правах спільної часткової власності, наступне майно, зокрема, в будівлі, розташованій по АДРЕСА_1 : приміщення IV, V, VI, VII, VIII, XIX, XX, XXI, XXII, XXIII, XXIV у підвалі "Ап" загальною площею 355,9 кв.м.; приміщення 3, 4, 5, частину приміщення 7 розміром 3,92м х 5,75м, площею 22,5кв.м., частина приміщення 36 розміром 6,40м х 9,80м, площею 50,1кв.м., приміщення 37, 38 на першому поверсі загальною площею 361,4кв.м.; приміщення 88, 89, 90, 91, 111, 112, 113 на третьому поверсі загальною площею 369,4 кв.м. Всього загальна корисна площа приміщень - 1086,7 кв.м., що з урахуванням частки в приміщеннях, які залишаються в загальному користуванні всіх власників, складає 24/100 частини будівлі, що у грошовому вираженні складає 331642,87 грн.
Частка кожного учасника Суб`єкта №5 у статутному фонді встановлюється пропорційно раніше належним їм акціям ЗАТ "СІНГ": ОСОБА_3 – 0,250,         ОСОБА_2 – 0,250, ОСОБА_1 – 0,250, ОСОБА_4 – 0,250.
Пунктом 13 Додаткової угоди №3 від 17.01.1997 передбачено, що сходові клітини та коридори у будівлі загальною площею 1168,3 кв.м., залишаються в спільній частковій власності ЗАТ "СІНГ" та п`яти нових суб`єктів господарювання, що підлягали створенню шляхом виділу зі складу товариства на підставі цієї додаткової угоди.
28.03.1997 між громадянами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як учасниками, укладено установчий договір про створення Товариства з обмеженою відповідальністю "Норма" шляхом об`єднання їх майна та підприємницької діяльності.
Відповідно до акта приймання-передачі від 20.06.1997 громадяни ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передали, а ТОВ "Норма" прийняло приміщення IV, V, частину приміщення VI, VIII в підвалі "Ап" загальною площею 164,8 кв.м; приміщення 3, 4, 5, частину приміщення 7, частину приміщення 36, приміщення 37, 38 на першому поверсі загальною площею 361,4 кв.м у будівлі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна корисна площа приміщень складає 526,2 кв.м, що з урахуванням частки в приміщеннях, які залишаються в загальному користуванні всіх власників будівлі, складає 1162/10000 частини будівлі, що у грошовому вираженні складає 160587,54 грн. 
Відповідно до реєстраційного посвідчення від 22.09.1997 року у ДКП "Харківське бюро технічної інвентаризації №1" за ТОВ "Норма" зареєстровано право власності на нежитлові приміщення IV, V, частину приміщення VI, VIII в підвалі "Ап" загальною площею 164.8 кв.м.; приміщення 3, 4, 5, частину приміщення 7, частину приміщення 36, приміщення 37, 38 на першому поверсі, загальною площею 526,2 кв.м., у будівлі, розташованій за адресою: м. Харків, вул. Двадцять Третього Серпня, 12-А.
У свою чергу, ЗАТ "СІНГ" було реорганізовано шляхом приєднання до Приватної фірми "Харлас", що підтверджується розпорядженням Харківського міського голови "Про реорганізацію Закритого акціонерного товариства "СІНГ" шляхом приєднання до Приватної фірми "Харлас" №284 від 28.07.1997.
Приватне підприємство "Варнер" є правонаступником Приватної фірми "Xapлac" в результаті реорганізації шляхом приєднання, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №1005608487 від 01.08.2019, а також змінами до статуту ПП "Варнер", державну реєстрацію яких проведено державним реєстратором Харківського міськвиконкому 05.11.2007 номер запису 148001050002034676.
01.08.2019 ПП "Варнер" зареєструвало на себе у частці 1/1 право власності на нежитлові приміщення у нежитловій будівлі літ. "А-3" (промвиробничий корпус): приміщення підвалу № І площею 17,1 кв.м., № II площею 118,1 кв.м., № XVІІІ площею 29,7 кв.м., № XXV площею 9,2 кв.м., № XXXIV площею 28,3 кв.м., № XLVI площею 17,1 кв.м., № XLV площею 96,0 кв.м., № XXXVI площею 109,7 кв.м., № LI площею 14,6 кв.м., № XLVII площею 5,8 кв.м., №XLVІІІ площею 11,3 кв.м.; приміщення першого поверху: №1 площею 23,1 кв.м., №2 площею 19,4 кв.м., № 9 площею 22,4 кв.м., №23 площею 54,5 кв.м., №30 площею 8,0 кв.м, №26 площею 13,0 кв.м., №16 площею 17,1 кв.м., №24 площею 42,9 кв.м., №14 площею 16,1 кв.м., №6 площею 17,1 кв.м.; приміщення другого поверху: №40 площею 36,1 кв.м., №42 площею 12,2 кв.м., №39 площею 17,1 кв.м., №85 площею 35,1 кв.м., №67 площею 43,4 кв.м., №61 площею 17,1 кв.м., №68 площею 5,1 кв.м., №69 площею 2,0 кв.м., № 70 площею 1,1 кв.м., №71 площею 1,1 кв.м., №73 площею 3,2 кв.м., №74 площею 1,1 кв.м., №75 площею 1,1 кв.м., №76 площею 1,1 кв.м., №77 площею 2,8кв.м., №78 площею 8,0 кв.м., № 60 площею 4,0 кв.м.; приміщення третього поверху: №87 площею 55,0 кв.м., №86 площею 17,1 кв.м., №103 площею 17,1 кв.м., №101 площею 25,7 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Двадцять Третього Серпня, 12-А.
Сторони у справі визнають, що усі вищевказані приміщення є коридорами та проходами в межах нежитлової будівлі за адресою: Харківська область, м.Харків, вул. Двадцять Третього Серпня, будинок 12-А.
Звертаючись до господарського суду із даним позовом, ТОВ "Норма" посилається на те, що ПП "Варнер" безпідставно зареєструвало право власності на вищевказані нежитлові приміщення, оскільки частина цього майна (коридори та сходи – приміщення загального користування) належить на праві спільної часткової власності іншим п`яти підприємствам, які були створені у 1997 році відповідно до умов Додаткової угоди №3 від 17.01.1997 року, серед яких було  і ТОВ "Норма", частка якого складала 24/100 у спільній частковій власності у місцях загального користування. 
У зв`язку з наведеними обставини, позивач просить суд визнати протиправним та скасувати запис про право власності №32703785 від 01.08.2019, здійснений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу                 Назаровою О.С. про реєстрацію за ПП "Варнер" права власності на спірні нежитлові приміщення, а також визнати за ТОВ "Норма" право спільної часткової власності у розмірі 24/100 частки у праві спільної часткової власності на ці нежитлові приміщення.
Як вже зазначалось вище, за результатами розгляду справи Господарським судом Харківської області 27.05.2021 ухвалено оскаржуване рішення у справі №922/4140/19, яким позов задоволено частково. Визнано за ТОВ "Норма" право спільної часткової власності у розмірі 12/100 частки у праві спільної часткової власності на вказані нежитлові приміщення. Скасовано рішення №48112329 від 06.08.2019 про державну реєстрацію за ПП "Варнер" права власності на нежитлові приміщення (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1888060363101). Відмовлено в частині позовних вимог ТОВ "Норма" до Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Назарової О.С. Відмовлено в задоволенні позову третіх осіб з самостійними вимогами ТОВ "Енплантс" та ФОП Шабурокової І.В.
Колегія суддів зазначає, що з огляду на доводи апеляційної скарги рішення Господарського суду Харківської області від 27.05.2021 у справі №922/4140/19  переглядається лише в частині розгляду позовних вимог ТОВ "Норма", в частині розгляду позовних вимог третіх осіб рішення суду першої інстанції не оскаржується. 

Надаючи кваліфікацію спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції погоджується з правильністю правових висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позову з огляду на таке.
Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 41 Конституції України, ст. 321 Цивільного кодексу України (надалі – ЦК України) право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та у порядку, встановленому законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Положеннями ст. 41 Конституції України та ст. 328 ЦК України унормовано, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до положень ст.ст. 15, 16 ЦК України порушення, невизнання або оспорювання цивільного права є підставою для звернення особи за захистом цього 
Згідно з положеннями ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.
Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачено лише у ст.ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, в якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо це право не визнається іншою собою, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Згідно з ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.
З огляду на зазначені норми та враховуючи, що правочин за своїм змістом та формою має відповідати вимогам законодавства, чинним на момент його укладення, у справі, що переглядається, мають бути застосовані положення актів цивільного законодавства, чинних на момент виникнення спірних правовідносин (чинні на момент укладення Додаткової угоди №3 від 17.01.1997 року), а саме Цивільного кодексу Української РСР (надалі – ЦК УРСР).
Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач фактично обґрунтовує позовні вимоги тим, що спірне нерухоме майно (сходи та коридори) перебуває у спільній частковій власності, що, у свою чергу, свідчить про відсутність у відповідача підстав для реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, як одноособового власника. 
Позивач посилається на те, що Суб`єктом господарювання №5 у розумінні умов Додаткової угоди №3 від 17.01.1997, створеним у формі товариства з обмеженою відповідальністю громадянами ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , стало Товариство з обмеженою відповідальністю "Норма" (код ЄДРПОУ 24670099).
За твердженням позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю "Норма" було створено лише громадянами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як учасниками, шляхом об`єднання їх майна та підприємницької діяльності, про що свідчать Установчий договір від 28.03.1997 та Статут ТОВ "Норма". 
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 внесли у статутний капітал ТОВ "Норма" свою частину майна, отриманого відповідно до пункту 11 Додаткової угоди №3 до засновницького договору ЗАТ "СІНГ" від 17.01.1997, та зазначене майно складає саме половину того майна, яке отримали ОСОБА_2 та ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 
Відповідно до статутних документів позивача (Установчого договору та п. 1.7. Статуту ТОВ "Норма") позивач є створеним у результаті реорганізації шляхом виділення із ЗАТ "СІНГ" та є його правонаступником у відповідній частині.
На думку позивача, вказані обставини дозволяють прийти до висновку, що позивач є Суб`єктом господарювання №5, який створений на підставі пункту 11 Додаткової угоди №3 до засновницького договору ЗАТ "СІНГ" від 17.01.1997 та у зв`язку з цією реорганізацією ЗАТ "СІНГ". 
Той факт, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 після отримання свого майна у зв`язку з реорганізацією ЗАТ "СІНГ" не стали вносити його до ТОВ "Норма" (не приймали участі у створені такої юридичної особи) не перериває правовий зв`язок між позивачем та ЗАТ "СІНГ", а може лише слугувати підставою для висновку про те, що позивач отримав лише 50% приміщень, які мав отримати відповідно до пункту 11 Додаткової угоди №3 від 17.01.1997.
Позивач доводить, що пунктом 13 Додаткової угоди №3 від 17.01.1997 передбачено, що сходові клітини та коридори у будівлі загальною площею 1168,3 кв.м., залишаються в спільній частковій власності ЗАТ "СІНГ" та п`яти нових суб`єктів господарювання, що підлягали створенню шляхом виділу зі складу товариства на підставі цієї додаткової угоди.
Враховуючи  вказане, позивач посилається на те, що він є власником 24/100 частин спірних нежитлових приміщень відповідно до умов пункту 13 Додаткової угоди №3 від 17.01.1997 як Суб`єкт господарювання №5, який створений при реорганізації ЗАТ "СІНГ".
В свою чергу, заперечуючи проти позову ПП "Варнер" наполягає на тому, що ТОВ "Норма" не набуло право спільної часткової власності на спірні сходові клітини та коридори, оскільки останнім не було проведено державну реєстрацію такого права та спірні приміщення не були передані йому у відповідності до вимог діючого на той час законодавства, зокрема за роздільним актом / актом приймання-передачі.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів звертається до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 21.01.2021 у цій справі, в якій викладено висновки про застосування положень ЦК УРСР щодо правового регулювання спільної часткової власності, та зазначено наступне:
Статтею 112 ЦК УРСР (в редакції чинній на час виникнення спільних правовідносин) було передбачено, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. 
Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).
Кодексом також було визначено, що володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди – спір вирішується судом.
Кожний учасник спільної часткової власності відповідно до своєї частки має право на доходи від спільного майна, відповідає перед третіми особами по зобов`язаннях, пов`язаних з спільним майном, і повинен брати участь у сплаті всякого роду податків і платежів, а також у витратах по утриманню і зберіганню спільного майна. 
Кожний учасник спільної часткової власності має право на оплатне або безоплатне відчуження іншій особі своєї частки в спільному майні (ст. 113 ЦК УРСР).
Крім того, в ст.ст. 114 - 116 ЦК УРСР було передбачено особливості, пов`язані із реалізацією права на частку у спільній власності.
Виходячи з вищенаведеного, можна дійти висновку про те, що правове регулювання спільної часткової власності спрямоване на забезпечення реалізації володіння, користування та розпорядження декількох суб`єктів стосовно єдиного об`єкту власності. Причому право спільної часткової власності може стосуватися як подільних/неподільних речей, так і майнових прав та обов`язків.
Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам випадках належить "ідеальна частка" у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності.
З досліджених судом матеріалів справи встановлено, що спірні приміщення (коридори та сходи) разом з іншими нежитловими приміщеннями загальною площею 7441,6 кв.м в цілісному майновому комплексі по АДРЕСА_2 з 1995 року належали організації орендарів "Фабрика-заготівельна" на підставі Договору №209-В купівлі-продажу від 27.01.1995 та акту прийому-передачі майна державного підприємства.
15.05.1995 здійснено перереєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності організації орендарів "Фабрика-заготівельна" у Закрите акціонерне товариство "СІНГ", як правонаступника, що підтверджується Свідоцтвом про державну перереєстрацію суб`єкта підприємництва №14064676 від 15.05.1995, виданим виконавчим комітетом Харківської міської ради народних депутатів Харківської області.
У подальшому, 17.01.1997 року акціонерами ЗАТ "СІНГ" укладено Додаткову угоду №3 до засновницького договору ЗАТ "СІНГ", за умовами якої вирішено здійснити перерозподіл акцій між акціонерами; надати згоду на вступ нових акціонерів у зв`язку з переуступкою акцій акціонерами товариства; вивести зі складу акціонерів ЗАТ "СІНГ" осіб, які здійснили відступлення своїх акцій; визначити новий склад акціонерів та кількість належних їм акцій (п.п. 1-4 Додаткової угоди №3 від 17.01.1997).
Пунктом 5 Додаткової угоди №3 від 17.01.1997 року вирішено здійснити реорганізацію ЗАТ "СІНГ" шляхом виділу з його складу п`яти самостійних суб`єктів господарювання, статутні фонди яких формуються за рахунок майна, що виділяється його учасникам. Акціонери обмінюють належні їм акції на частку в активах товариства, відображену у розподільчих балансах станом на 01.01.1997, та виходять із складу ЗАТ "СІНГ".
Пунктами 7 - 11 Додаткової угоди №3 від 17.01.1997 врегульовано питання щодо виділення майна таким суб`єктам господарювання.
Так, згідно з пунктом 11 Додаткової угоди №3 від 17.01.1997 акціонери     ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 вносять до статутного фонду Суб`єкта №5 у формі товариства з обмеженою відповідальністю, належне їм на правах спільної часткової власності, наступне майно, зокрема, в будівлі, розташованій по вул. 23 Серпня №12а: приміщення IV, V, VI, VII, VIII, XIX, XX, XXI, XXII, XXIII, XXIV у підвалі "Ап" загальною площею 355,9 кв.м.; приміщення 3, 4, 5, частину приміщення 7 розміром 3,92м х 5,75м, площею 22,5кв.м., частина приміщення 36 розміром 6,40м х 9,80м, площею 50,1кв.м., приміщення 37, 38 на першому поверсі загальною площею 361,4 кв.м.; приміщення 88, 89, 90, 91,111, 112,113 на третьому поверсі загальною площею 369,4 кв.м. Всього загальна корисна площа приміщень - 1086,7 кв.м, що з урахуванням частки в приміщеннях, які залишаються в загальному користуванні всіх власників, складає 24/100 частини будівлі. У грошовому вираженні це складає 331642,87грн.
Частка кожного учасника суб`єкта №5 у статутному фонді встановлюється пропорційно раніше належним їм акціям ЗАТ "СІНГ": ОСОБА_3 - 0,250,         ОСОБА_2 - 0,250, ОСОБА_1 - 0,250, ОСОБА_4 - 0,250.
Пунктом 13 Додаткової угоди №3 від 17.01.1997 передбачено, що сходові клітини та коридори у будівлі за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 1168,3 кв.м., залишаються в спільній частковій власності ЗАТ "СІНГ" та п`яти нових суб`єктів господарювання, що підлягали створенню шляхом виділу зі складу товариства на підставі цієї додаткової угоди.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 внесли у статутний капітал ТОВ "Норма" свою частину майна, отриманого відповідно до пункту 11 Додаткової угоди №3 від 17.01.1997 та виключно це майно, яке складає саме половину того майна, яке отримали ОСОБА_2 та ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 
Відповідно до статутних документів ТОВ "Норма" (Установчого договору та п. 1.7. Статуту) ТОВ "Норма" є створеним у результаті реорганізації шляхом виділення із ЗАТ "СІНГ" та є його правонаступником у відповідній частині.
З урахуванням встановлених судом обставин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що ТОВ "Норма" є саме Суб`єктом №5, який створений на підставі пункту 11 Додаткової угоди №3 від 17.01.1997, та у зв`язку з цією реорганізацією ЗАТ "СІНГ". 
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що сам лише факт того, що                  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 після отримання свого майна у зв`язку з реорганізацією ЗАТ "СІНГ" не стали вносити його до статутного фонду ТОВ "Норм" (не приймали участі у створені такої юридичної особи) не перериває правовий зв`язок між позивачем та ЗАТ "СІНГ", а може лише слугувати підставою для висновку про те, що позивач отримав лише 50% приміщень, які мав отримати відповідно до пункту 11 Додаткової угоди №3 від 17.01.1997.
Також з матеріалів справи вбачається, що 20.06.1997 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ТОВ "Норма" складено акт прийому-передачі, відповідно до якого   ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передано, а ТОВ "Норма" прийняло приміщення IV, V, частину приміщень VІ, VІІІ у підвалі "Ап" загальною площею 164,8 кв.м.; приміщення 3, 4, 5 частину приміщення 7, частину приміщення 36, приміщення 37, 38 на першому поверсі загальною площею 361,4 кв.м. у будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 .
У вказаному акті визначено, що загальна площа приміщень складає 523,2 кв.м., що з урахуванням частини в приміщеннях, які залишаються у загальному користуванні всіх власників будівлі складає 1162/10000 частини будівлі.    
22.09.1997 року ТОВ "Норма" видано реєстраційне посвідчення про право власності на вищевказані приміщення №663.
В апеляційній скарзі ПП "Варнер" посилається на те, що акт приймання-передачі приміщень від 20.06.1997 та реєстраційне посвідчення №663 від 22.09.1997 не містять жодних відомостей щодо передачі (реєстрації) ТОВ "Норма" частки спільної власності на спірне майно (сходові клітини та коридори), у зв`язку з чим, відповідач вважає, що спірне майно залишилося у власності  ЗАТ "СІНГ".
Судова колегія знов ж таки враховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 у цій справі щодо застосування ст. 128 ЦК УРСР:
Так, Верховний Суд зазначив, що в контексті предмету та підстав позову, застосування ст. 128 ЦК УРСР передбачало необхідність встановлення моменту виникнення (зміни або припинення) прав з урахуванням як юридичного титулу володіння майном, так і його правової підстави.
Зокрема, за змістом ст. 128 ЦК УРСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. 
При цьому як назва статті ("Момент виникнення права власності у набувача майна за договором"), так й її зміст, передбачають, що правовою підставою виникнення права власності є саме договір.
Отже, в аспекті застосування приписів законодавства, для визначення моменту виникнення права власності мають значення саме умови договору та законодавства, а акт приймання-передачі не може розглядатись, як єдиний доказ моменту виникнення у особи права власності, а його відсутність, навпаки, тлумачитись, як відсутність набуття (переходу) прав на майно.
З огляду на викладені правові висновки Верховного Суду, а також з урахуванням положень ст. 128 ЦК УРСР, колегія суддів зазначає, що правовою підставою для виникнення прав як на нежитлові приміщення ТОВ "Норма" у будівлі, за адресою:   АДРЕСА_2 , щодо яких спір відсутній, так і спірних приміщень (коридорів та сходів) була саме Додаткова угода №3 від 17.01.1997.
З системного аналізу змісту умов пунктів 11 та 13 Додаткової угоди №3 від 17.01.1997  випливає, що право спільної часткової власності Суб`єкта №5 на сходові клітини та коридори виникає з моменту внесення   ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до статутного капіталу Суб`єкта №5 у формі товариства з обмеженою відповідальністю, належного їм на правах спільної часткової власності майна та  нежитлових приміщень в будівлі, розташованій у АДРЕСА_1 . 
Вказана Додаткова угода №3 від 17.01.1997 ніким не оспорена та у встановленому порядку недійсним не визнана.
Отже, виходячи з положень ст. 128 ЦК УРСР  судова колегія вважає, що правовою підставою виникнення права власності на спірне нерухоме майно ТОВ "Норма" є Додаткова угода №3 від 17.01.1997, а перехід права власності на спірні приміщення (сходи та коридори) відбувся з моменту створення ТОВ "Норма", внесення акціонерами ЗАТ "СІНГ" -   ОСОБА_2 і ОСОБА_1 належного їм на правах спільної часткової власності майна у статутний капітал ТОВ "Норма" та фактичного користування новоствореним суб`єктом господарювання цим майном.   
При цьому, колегія суддів враховує, що умови Додаткової угоди №3 від 17.01.1997, зокрема пункт 13, не ставлять в залежність момент виникнення у Суб`єкта №5 права спільної часткової власності на спірне майно (сходові клітини та коридори) від обставин оформлення фактичної передачі спірних приміщень від ЗАТ "СІНГ" до новоствореного суб`єкта господарювання (Суб`єкта №5) за актом приймання-передачі чи розподільним актом (балансом). Згідно п. 13 Додаткової угоди №3 сходові клітини та коридори залишаються в спільній частковій власності ЗАТ "СІНГ" та п`яти нових суб`єктів господарювання, що підлягали створенню шляхом виділу зі складу товариства на підставі цієї додаткової угоди.
Тобто, право спільної часткової власності на спірне нерухоме майно (сходові клітини та коридори) у п`яти нових суб`єктів господарювання, в т.ч. Суб`єкта №5 виникає з моменту створення цих суб`єктів господарювання шляхом їх виділу зі складу ЗАТ "СІНГ", внесення акціонерами, що вийшли зі складу ЗАТ "СІНГ", приналежного їм майна за умовами Додаткової угоди №3 від 17.01.1997 до статутних капіталів цих суб`єктів, тобто безпосередньої передачі речі, а також з моменту фактичного користування новоствореними суб`єктами господарювання спірним майном.
Матеріалами справи підтверджується, що за актом приймання-передачі від 20.06.1997, підписаним між засновниками ТОВ "Норма" - ОСОБА_2 та   ОСОБА_1 , вказані особи внесли (передали) до статутного капіталу ТОВ "Норма" згідно умов Установчого договору про створення ТОВ "Норма" від 28.03.1997, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу  Біккінеєвою І.А. 28.03.1997 за реєстровим № 1556, а ТОВ "Норма" прийняло приміщення IV, V, частину приміщення VI, VIII в підвалі "Ап" загальною площею 164,8 кв.м; приміщення 3, 4, 5, частину приміщення 7, частину приміщення 36, приміщення 37, 38 на першому поверсі загальною площею 361,4 кв.м у будівлі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна корисна площа приміщень складає 526,2кв.м, що з урахуванням частки в приміщеннях, які залишаються в загальному користуванні всіх власників будівлі, складає 1162/10000 частини будівлі. У грошовому вираженні це складає 160587,54грн. 
Колегія суддів апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи скаржника про те, що акт приймання-передачі приміщень від 20.06.1997 не містить жодних відомостей щодо передачі ТОВ "Норма" частки спільної власності на спірне майно (сходові клітини та коридори), оскільки із змісту наведеного акту приймання-передачі від 20.06.1997 чітко вбачається, що засновники ТОВ "Норма" - ОСОБА_2 та   ОСОБА_1 внесли в статутний фонд цього Товариства майно, яке їм перейшло за умовами Додаткової угоди №3 від 17.01.1997 від ЗАТ "СІНГ", в т.ч. в цьому майні, що вносилось у статутний фонд ТОВ "Норма", була врахована частка в приміщеннях, які залишаються в загальному користуванні всіх власників будівлі. Тобто, з наведеного вбачається, що спірні приміщення (сходи та коридори) були передані ТОВ "Норма" та знайшли своє відображення у вказаному акті .
Крім того, за своєю юридичною природою акт приймання-передачі щодо певного майна може підтверджувати як момент переходу від однієї особи до іншої, так і обсяг цього майна у тому числі його кількісні та якісні характеристики. При цьому, за загальним правилом, такі акти не мають ознак правочину на підставі якого виникає, змінюється або припиняється право власності на майно, крім випадків передбачених законодавством.
Наявними у справі доказами, а саме: свідоцтвом про реєстрацію юридичної особи  від 31.03.1997 та свідоцтвом про реєстрацію платника податків від 25.07.1997 підтверджується факт реєстрації юридичної особи та місцезнаходження ТОВ "Норма" за адресою: м. Харків, вул. Двадцять Третього Серпня, буд. 12-А. Також, в матеріалах справи міститься протокол зборів власників приміщень, розташованих в будівлі за адресою: м. Харків, вул. 23-го Серпня, 12-а від 09.01.2003, з якого вбачається, що ТОВ "Норма" здійснювало повноваження співвласника щодо управління спільним майном шляхом уповноваження Приватної фірми "Харлас", правонаступником якого є ПП "Варнер", здійснювати представництво інтересів співвласників приміщень з комунальними службами. Крім того, позивачем долучано до матеріалів справи інші докази, які підтверджують фактичне користування спірним майном.
Враховуючи наведене у сукупності, оскільки наданими позивачем до матеріалів справи доказами підтверджуються обставини користування ТОВ "Норма" спірним нерухоми майном (коридорами та сходами), колегія суддів вважає, що факт передачі цього майна підтверджується не актом приймання-передачі чи розподільним актом, а фактичним його отриманням.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції приймає до уваги те, що сам лише факт відсутності доказів вчинення ТОВ "Норма" дій щодо реєстрації за ним права власності на спірне майно не передбачає втрату права власності на таке майно.
Апелянт також посилається на те, що на виконання умов Додаткової угоди №3 від 17.01.1997 не було складено та затверджено відповідного розподільчого балансу, у зв`язку з чим, на думку відповіда, неможливо визначити частину, у якій відбувається правонаступництво на спірне майно. Свої доводи мотивує ч. 6 ст. 34 Закону України "Про підприємства в Україні" (в редакції, чинній станом на 17.01.1997), якою унормовано, що при виділенні з підприємства одного або кількох нових підприємств до кожного з них переходять за роздільним актом (балансом) у відповідних частинах майнові права і обов`язки реорганізованого підприємства.
Судова колегія зазначає, що за обставин даної справи позивач набув право власності спільної часткової власності на спірне майно на підставі Додаткової угоди №3 від 17.01.1997, при цьому, обсяг майнових прав та обовязків сторін (обмін акцій на частину майна), частка кожного учасника Суб`єкта №5 (по 0,250), а також інвентарний перелік спірного майна (сходів та проходів) із визначення розміру частки Суб`єкта №5 (24/100) чітко та зрозуміло визначений за умовами цього правочину. 
В той ж час відсутність акту приймання-передачі чи роздільного акту, за яким ЗАТ "СІНГ" в порядку правонаступництва передало Суб`єкту №5 право спільної часткової власності на сходи та коридори не свідчить про відсутність у ТОВ "Норма" права власності на таке майно, оскільки, як вже зазначалось вище таке право у набувача майна виникло на підставі договору та  моменту фактичної передачі цього майна ТОВ "Норма", що підтверджено наявними у справі доказами. 
Відповідачем, у свою чергу, не спростовано того, що позивач отримав спірне майно та вільно користувався ним починаючи з 1997 року, а також не доведено того, що у зв`язку відсутністю роздільного акту (балансу) позивач набув будь-який інший обсяг прав спільної часткової власності на спірне майно, аніж той, що був передбачений за Додатковою угодою №3 від 17.01.1997 (24/100 у чотирьох фізичних осіб - акціонерів ЗАТ "СІНГ"). 
Судова колегія вважає, що оскільки розподільний акт чи акт приймання-передачі майна за своєю юридичною природою не є правовстановлюючими документами, а лише фіксують передачу певного обсягу прав та обов`язків в порядку реорганізації юридичних осіб, тому при дослідженні правового зв`язку між конкретним майном з особою його власником першочерговим та основним має братись до уваги саме відповідний договір, на підставі якого виникли права та обов`язки сторін. 
Поряд з викладеним судова колегія зазначає, що сама по собі відсутність розподільчого балансу не є самостійною підставою для висновку про відсутність правонаступництва між юридичними особами в частині окремого зобов`язання, а тому зазначений документ повинен досліджуватись та оцінюватись судом разом з іншими доказами, з яких вбачається перхід прав на майно.
Посилання відповідача на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №922/699/17 щодо підтвердження правонаступництва в порядку виділу, судовою колегією не приймаються, оскільки у справі №922/699/17 надавалась оцінка іншим обставинам справи. Так, зокрема, у вказаній справі №922/699/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження правонаступництва в порядку виділу необхідним є встановлення судом обставин про завершення виділу відповідно до законодавства. Проте, оскільки обставин завершення виділу, а саме державної реєстрації змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі про ПрАТ "Термолайф", з якої здійснено виділ, щодо ПрАТ "Термоплита", як його правонаступника, судом у даній справі не встановлено, у зв`язку з чим наведені обставини послугували для висновку про відсутність підстав здійснювати заміну відповідача іншою особою.
Натомість, у даній справі не вирішується питання щодо заміни учасника справи на його правонаступника з підстав завершення правонаступництва, а досліджуються обставии щодо реалізації, а також наявності чи відсутності у осіб права спільної часткової власності на спірні приміщення.
Щодо розміру частини, у якій відбулось правонаступництво ЗАТ "СІНГ" щодо права спільної часткової власності на спірне майно, колегія суддів зазначає наступне.
Як вже вище зазначалось, пунктом 11 Додаткової угоди №3 від 17.01.1997 передбачено,  що акціонери ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 вносять до статутного фонду Суб`єкта №5 у формі товариства з обмеженою відповідальністю, належне їм на правах спільної часткової власності, наступне майно, зокрема, в будівлі, розташованій по АДРЕСА_1 : приміщення IV, V, VI, VII, VIII, XIX, XX, XXI, XXII, XXIII, XXIV у підвалі "Ап" загальною площею 355,9 кв.м.; приміщення 3, 4, 5, частину приміщення 7 розміром 3,92м х 5,75м, площею 22,5кв.м., частина приміщення 36 розміром 6,40м х 9,80м, площею 50,1кв.м., приміщення 37, 38 на першому поверсі загальною площею 361,4кв.м.; приміщення 88, 89, 90, 91,111, 112,113 на третьому поверсі загальною площею 369,4 кв.м. Всього загальна корисна площа приміщень - 1086,7 кв.м., що з урахуванням частки в приміщеннях, які залишаються в загальному користуванні всіх власників, складає 24/100 частини будівлі, що у грошовому вираженні складає 331 642,87грн.
За умовами Додаткової угоди №3 від 17.01.1997 частка кожного учасника Суб`єкта №5 у статутному фонді встановлюється пропорційно раніше належним їм акціям ЗАТ "СІНГ": ОСОБА_3 – 0,250,   ОСОБА_2 – 0,250, ОСОБА_1 – 0,250, ОСОБА_4 – 0,250.
Отже, оцінюючи встановлені судом обставини справи, зокрема умови пунктів 11 та 13 Додаткової угоди №3 від 17.01.1997, якими врегульовані умови виділення майна суб`єктам господарювання і вирішено питання щодо режиму спільної власності, враховуючи розмір загальної частини приміщень (24/100), які належали вищезазначеним акціонерам, розмір часток ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (по 0,250 у кожного, що становить 50% від загальної частини), а також взяви до уваги те, що ТОВ "Норма" було створене лише двома акціонерами ЗАТ "СІНГ" - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що після створення ТОВ "Норма" (Суб`єкту № 5) та передачі до його статутного фонду приналежного ОСОБА_2 та ОСОБА_1 майна (розмір якого фактично складає 50% від того, що передбачено п. 11 Додаткової угоди №3 від 17.01.1997), до цього Товариства перейшло право спільної часткової власності на спірні приміщення (сходові клітини та коридори) не у розмірі 24/100, а саме у розмірі 12/100 (50% від частки 24/100).
В той же час, згідно пункту 12 Додаткової угоди №3 від 17.01.1997 після перерозподілу статутного капіталу у власності ЗАТ "СІНГ" залишилась частина нежитлових приміщень у будівлі загальною корисною площею 353,9 кв.м., що з урахуванням частки в приміщеннях, які залишаються в загальному користуванні всіх власників, складає 8/100 частки у праві спільної часткової власності в будівлі. 
В подальшому, після перерозподілу акцій між акціонерами та виведення зі складу акціонерів ЗАТ "СІНГ" осіб, які здійснили відступлення своїх акцій в обмін на виділене майно акціонерного товариства, ЗАТ "СІНГ" було реорганізовано шляхом приєднання до Приватної фірми "Харлас". 
У 2007 році Приватна фірма "Харлас", отримавши 8/100 частки у праві на спірні приміщення, була реорганізована у Приватне підприємство "Варнер", до якого перейшли в порядку правонаступництва 8/100 частки у праві спільної часткової власності на спірні приміщення (сходи та коридори).
З огляду на викладене, будучи правонаступником по лінії правонаступництва від Орендного підприємства "Фабрика-заготівельна" - ЗАТ "СІНГ" - ПФ "Харлас" - ПП "Варнер" отримало усі документи, що супроводжували діяльність своїх попередників, у т.ч. і правовстановлюючі документи на нежитлову будівлю за адресою: м.Харків, вул. 23-го Серпня, буд. 12-А, які залишились ще від Орендного підприємства "Фабрика-заготівельна", а саме: Договір №209-В купівлі-продажу цілісного майнового комплексу від 27.01.1995, укладений між представництвом Фонду державного майна України в м. Харкові та організацією орендарів "Фабрика-заготівельна"; Свідоцтво про державну перереєстрацію суб`єкта підприємництва ЗАТ "СІНГ" №14064676 від 15.05.1995, виданого Виконавчим комітетом Харківської міської ради Народних Депутатів Харківської області. 
Із встановлених судом обставин справи вбачається, що вказані документи, у разі відсутності інформації про наявність Додаткової угоди №3 від 17.01.1997 до засновницького договору ЗАТ "СІНГ" дають підстави вважати, що одноособовим власником приміщень у нежитловій будівлі за адресою: м. Харків, вул. 23-го Серпня, буд. 12-А залишається ПП "Варнер", який отримав відповідні приміщення в порядку правонаступництва ще від Орендного підприємства "Фабрики заготівельної".
Незважаючи на наявність Додаткової угоди №3 від 17.01.1997, за якою визначено право спільної чатсвої власності п`яти інших суб`єктів господарювання на спірні приміщення (сходові клітини та коридори), у 2019 році ПП "Варнер" звернулося до Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Назарової О.С. із заявою про реєстрацію права власності на спірні приміщення.
Подавши вищевказаний пакет правовстановлюючих документів на нежитлову будівлю ПП "Варнер" зареєструвало на себе у частці 1/1 право власності на нежитлові приміщення у нежитловій будівлі літ. "А-3" (промвиробничий корпус): приміщення підвалу № І площею 17,1 кв.м., № II площею 118,1 кв.м., № XVІІІ площею 29,7 кв.м., № XXV площею 9,2 кв.м., № XXXIV площею 28,3 кв.м., № XLVI площею 17,1 кв.м., № XLV площею 96,0 кв.м., № XXXVI площею 109,7 кв.м., № LI площею 14,6 кв.м., № XLVII площею 5,8 кв.м., №XLVІІІ площею 11,3 кв.м.; приміщення першого поверху: №1 площею 23,1 кв.м., №2 площею 19,4 кв.м., № 9 площею 22,4 кв.м., №23 площею 54,5 кв.м., №30 площею 8,0 кв.м, №26 площею 13,0 кв.м., №16 площею 17,1 кв.м., №24 площею 42,9 кв.м., №14 площею 16,1 кв.м., №6 площею 17,1 кв.м.; приміщення другого поверху: №40 площею 36,1 кв.м., №42 площею 12,2 кв.м., №39 площею 17,1 кв.м., №85 площею 35,1 кв.м., №67 площею 43,4 кв.м., №61 площею 17,1 кв.м., №68 площею 5,1 кв.м., №69 площею 2,0 кв.м., № 70 площею 1,1 кв.м., №71 площею 1,1 кв.м., №73 площею 3,2 кв.м., №74 площею 1,1 кв.м., №75 площею 1,1 кв.м., №76 площею 1,1 кв.м., №77 площею 2,8кв.м., №78 площею 8,0 кв.м., № 60 площею 4,0 кв.м.; приміщення третього поверху: №87 площею 55,0 кв.м., №86 площею 17,1 кв.м., №103 площею 17,1 кв.м., №101 площею 25,7 кв.м., які фактично є коридорами та проходами в межах нежитлової будівлі за адресою: м. Харків, вул. Двадцять Третього Серпня, будинок 12-А, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 191579137 від 04.12.2019.
Досліджуючи правомірність реєстрації права власності за ПП "Варнер, як обов`язкового елементу набуття відповідачем-1 права власності на спірні приміщення, судова колегія враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 21.01.2021, в якій зазначено наступне: 
"В умовах наявності спору, відсутність реєстрації майнових прав за Позивачем, як і їх реєстрація за Відповідачем, не свідчать однозначно про приналежність цього майна, а спір повинен вирішуватись судами на підставі наданих учасниками справи доказів з урахуванням усіх обставин справи. 
Суть реєстрації прав - офіційне визнання і підтвердження фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, які вже мали місце на підставі рішень відповідних органів, договорів чи інших правовстановлюючих документів, шляхом внесення відповідних записів до реєстру, а не безпосереднє створення таких фактів зазначеними записами.
Подібна правова позиція є усталеною та міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №921/403/17-г/6, від 08.08.2019 у справі №909/472/18, від 29.04.2020 у справі №911/1455/19 та від 10.06.2020 у справі №906/585/19.
В такий спосіб, ототожнювати факт набуття права власності з фактом його реєстрації, а тим більше тлумачити факт реєстрації як підставу виникнення такого права є логічною та юридичною помилкою, намаганням підмінити поняття причини та наслідку.
Отже, заперечуючи позовні вимоги щодо безпідставної реєстрації спірного майна за собою Відповідач повинен надати відповідні докази, які підтверджують правомірність такого набуття, законність зміни його правового статусу та режиму, відсутність у позивача правових підстав для визнання за ним майнових прав щодо предмету спору".
Разом з тим, як вже вище зазначалось, за умовами пункту 13 Додаткової угоди №3 від 17.01.1997 передбачено, що спірні приміщення загальною площею 1168,3 кв.м., які знаходяться у будівлі за адресою: Харківська область, м. Харків, вул. 23-го Серпня, буд. 12-А залишаються у спільній частковій власності ЗАТ "СІНГ" та п`яти нових суб`єктів господарювання, що підлягали створенню шляхом виділу з ЗАТ "СІНГ" на підставі цієї додаткової угоди. Аналогічні положення, які узгоджуються з цим пунктом містяться у пунктах Додаткової угоди №3 від 17.01.1997 щодо кожного з п`яти новостворюваних суб`єктів господарювання із зазначенням частки відповідного суб`єкта у праві спільної часткової власності на спірні приміщення (коридори та проходи).
З матеріалів справи вбачається, що частка ЗАТ "СІНГ" у праві спільної часткової власності на приміщення, а також приміщення у нежитловій будівлі, які залишились у власності ЗАТ "СІНГ", також були конкретно визначені Додатковою угодою №3 від 17.01.1997, і частка ЗАТ "СІНГ" на підставі  п. 12 Додаткової угоди №3 від 17.01.1997 становила 8/100.
В той же час, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, зокрема договори купівлі-продажу, дарування, міни або інші правочинм, на підставі яких відбувається зміна права власності на спірне майно. Також ані судових рішень, ані будь-яких інших доказів існування юридичних фактів, на підставі яких відбувається зміна права власності, ПП "Варнер" до суду не надано.
Господарським судом першої інстанції обґрунтовано відхилено твердження ПП "Варнер" про те, що відповідач-1 як одноособовий власник спірного майна здійснював його утримання, оскільки із наданого відповідачем до матеріалів справи протоколу зборів власників приміщень, розташованих в будівлі за адресою: м. Харків, вул. 23-го Серпня, 12-а від 09.01.2003 (а.с. 76 т.2) вбачається те, що ПФ "Харлас", правонаступником якого є ПП "Варнер" здійснювало лише представництво інтересів співвласників нежитлових приміщень в організаціях та на підприємствах, що здійснюють поставку електроенергії, води, теплоенергії та таке інше в будівлі за адресою: м. Харків, вул. 23-го Серпня, 12-а, та уповноваження відповідача-1 здійснювати розрахунки з цими підприємствами із компенсацією ПФ "Харлас" таких витрат, що фактично вказує на реалізацію Позивачем повноважень власника. 
Зазначені докази не дають підстав вважати, що ПП "Варнер", як правонаступник ЗАТ "СІНГ", є одноосібним власником спірних приміщень.
Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги щодо можливості підтвердження права власності на спірне майно довідкою КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" №1062098 від 21.06.2019, оскільки, як вже вказувалось вище в умовах наявності спору, відсутність реєстрації майнових прав за позивачем, як і їх реєстрація за відповідачем, не свідчать однозначно про приналежність цього майна, а спір повинен вирішуватись судами на підставі наданих учасниками справи доказів з урахуванням усіх обставин справи.
Оцінюючі надані сторонами докази, Східний апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що факт реєстрації за ПП "Варнер" права власності на чуже майно без будь-яких доказів, які підтверджують правомірності такого набуття, та лише у зв`язку із тим, що власник /ки (в т.ч. ТОВ "Норма") не зареєстрував його за собою майно, є протиправним та порушує право законного власника / ків на майно, у зв`язку з чим така реєстрація права власності має бути скасована, а право власності дійсного власника захищено судом.
Судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги доводи скаржника щодо правомірності реєстрації права власності за ним на спірне майно, оскільки з урахуванням встановлених обставин вбачається, що ПП "Варнер", зареєструвавши за собою право власності на сіпрне майно, фактично змінив правовий режим та такими діями позбавив ТОВ "Норма" та інших осіб, створених у результаті реорганізації ЗАТ "СІНГ" їх часток у праві вланості на спільне майно.  
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок місцевого суду про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом визнання за ТОВ "Норма" права спільної часткової власності у розмірі 12/100 частки у праві спільної часткової власності на спірні нежитлові приміщення (сходи та коридори) у нежитловій будівлі, що знаходиться  за адресою: Харківська область, м.Харків, вул. Двадцять Третього Серпня, буд. 12-А.
При розгляді позовних вимог про визнання противоправним та скасування запису про право власності, судом першої інстанції враховано, що згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" викладено у новій редакції.
Так, відповідно до п.п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній із 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції (яка діяла на час ухвалення судового рішення у даній справі), на відміну від положень ч. 2 ст. 26 цього Закону у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Викладене свідчить, що з 16.01.2020, тобто на час ухвалення судового рішення судом першої інстанції у даній справі (27.05.2021), такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачав.
Відповідно до п. 3 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до набрання чинності цим Законом.
Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16.01.2020 цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03.09.2020 у справі № 914/1201/19, від 23.06.2020 у справах № 906/516/19 та № 922/2589/19, від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19, від 14.07.2020 у справі № 910/8387/19, від 20.08.2020 у справі № 916/2464/19.
Колегія суддів вважає, що з урахуванням положень ст. 5 ГПК України, суд першої інстанції правомірно застосував ефективний спосіб захисту, який передбачено ч. 2 ст. 26 Закону № 1952 у редакції чинній на момент винесення судового рішення, задовольнивши позовні вимоги ТОВ "Норма" шляхом скасування рішення № 48112329 від 06.08.2019 про державну реєстрацію за ПП "Варнер" (код ЄДРПОУ 34953376) права власності на нежитлові приміщення (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1888060363101), тобто, здійснив захист порушеного права позивача у спосіб, визначений законом, що відповідає принципу jura novit curia ("суд знає закони"), що наразі є правильним та не порушує приписів матеріального та процесуального права.
Що стосується строку позовної давності, судова колегія зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, ПП "Варнер" посилається на сплив позовної давності з огляду на те, що цивільно-правові відносини щодо яких наявний спір виникли у 1997 році, а отже, на його думку, ще у 1997 році ТОВ "Норма" могло довідатися про порушення його прав. Зважаючи на вказане, як вказує відповідач, строк, у межах якого позивач міг звернутися до суду з позовом сплив у 2000 році.
Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
За змістом положень ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Частинами 4 та 5 ст. 267 ЦК України, встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Враховуючи, що реєстрація права власності на спірні приміщення за ПП "Варнер" відбулась 01.08.2019, то саме з цього часу  право власності ТОВ "Норма" на спірні приміщення вважаються порушеними та з цього моменту слід обраховувати строк позовної давності, який у даному спорі позивачем не пропущено. Оскільки позивач не знав та за всіма обставинами справи не міг знати, що ПП "Варнер" до 2019 року могло зареєструвати за собою одноосібно право власності на всі спірні приміщення (сходові клітини та коридори), які знахдяться у спільній частковій власності інших суб`єктів господарювання, в т.ч. ТОВ "Норма", у зв`язку з чим судова колегія вважає, що позивач не міг довідатись про порушення своїх прав до 2019 року.
Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що доводи скаржника стосовно застосування строку позовної давності є необґрунтованими з огляду на те, що відповідно до положень ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відтак, днем початку перебігу вказаного строку є дата реєстрації за ПП "Варнер" права власності на спірні приміщення, отже позовну заяву було подано до місцевого господарського суду 16.12.2019, тобто в межах встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності, про що вірно зазначено судом першої інстанції.
Рішення суду в частині відмови ТОВ "Норма" у задоволенні позовних вимог до відповідача-2, а також в частині відмови у задоволенні позовних вимог третіх осіб з самостійномими вимогами не оскаржувалось, тому й не переглядається в апеляційному порядку.
Таким чином, оскільки доводи заявника апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга ПП "Варнер" задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Харківської області від 27.05.2021 у справі № 922/4140/19 підлягає залишенню без змін.
З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд,          

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Варнер" на рішення Господарського суду Харківської області від 27.05.2021  у справі №922/4140/19 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 27.05.2021  у справі №922/4140/19 – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 12.10.2021. 

Головуючий  суддя                                                                      Н.О. Мартюхіна

Суддя                                                                                              В.В. Лакіза

Суддя                                                                                              О.В. Плахов