УХВАЛА

09 листопада 2021 року 
м. Київ
справа № 460/8306/20
адміністративне провадження № К/9901/38267/21 

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду                        Кашпур О.В. перевірив касаційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними дій та стягнення коштів,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області, у якому просив:
визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати компенсації сум податку на доходи фізичних осіб  у сумі 6596,15 грн та грошового утримання за період з 04 червня 2020 року по 09 липня 2020 року за час вимушеного прогулу;
стягнути з відповідача компенсацію суми податку на доходи фізичних осіб , що утримується з грошового забезпечення, в сумі 6596,18грн;
стягнути з відповідача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 04 червня 2020 року по 09 липня 2020 року включно в сумі 23801,90 грн;
стягнути з відповідача грошове забезпечення (суму середнього заробітку) за весь період затримки розрахунку з дня звільнення, 17 вересня 2020 року, по день прийняття рішення у справі.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року, позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління  Державної фіскальної служби у Рівненській області  щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 04 червня 2020 року по 09 липня 2020 року та грошової компенсації сум податку на доходи фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення, виплаченого у листопаді 2014 року.
Стягнуто з  Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04 червня 2020 року по 09 липня 2020 року в сумі 35147,52 грн, без врахування обов`язкових до сплати платежів.
Стягнуто з Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію сум податку на доходи фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення, виплаченого у листопаді 2014 року, у сумі 6596,15 грн.  
Стягнуто з Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 80002,78 грн, без врахування обов`язкових до сплати платежів.
20 жовтня 2021 року відповідач засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року. Скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ                  "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.
Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України    учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою    статті 353 цього Кодексу.
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав). 
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України. 
Дослідивши касаційну скаргу на предмет відповідності вищенаведеним вимогам процесуального закону, суд установив, що касаційна скарга подана відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України, з підстав, передбачених частиною другою і третьою статті 353 КАС України.
Відповідно до частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу; або 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або; 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 4) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.
Згідно із частиною третьою статті 353 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, якщо:
1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави його відводу обґрунтованими; 3) справу розглянуто адміністративними судами за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені в судовому рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25-28 цього Кодексу; 8) суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Судове рішення не підлягає скасуванню з підстави, визначеної пунктом 7 цієї частини, якщо учасник справи, який подав касаційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.
У касаційній скарзі відповідач не зазначив, які саме норми процесуального права, передбачені  частиною другою, третьою статті 353 КАС України, порушено судами під час розгляду справи, а отже не виклав підстави оскарження судових рішень. 
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Отже, враховуючи те, що скаржником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судового рішення у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої  статті 332 КАС України.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті  332 КАС України,
У Х В А Л И В :
Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними дій та стягнення коштів повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                           О.В. Кашпур