Ухвала                                                                                           
Іменем України
 
24 листопада 2021 року                                                                                                              
м. Київ
 
справа № 229/1/21
провадження № 51-5465 ск 21
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
 
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Донецького апеляційного суду від 17 серпня 2021 року, якою вирок Дружківського міського суду Донецької області від 03 червня 2021 року залишено без змін,
встановив:
За вироком Дружківського міського суду Донецької області від 03 червня 
2021 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Москви Російської Федерації, жителя АДРЕСА_1 ,
засуджено за ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання 
у виді позбавлення волі на строк 10 років. 
 
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 17 серпня 2021 року вказаний вирок залишено без змін. 
За вироком суду  ОСОБА_5 засуджений за те, що він 04 жовтня 2020 року 
у вечірній час доби (більш точного часу судом не встановлено), перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин (виникла сварка, в ході якої обвинувачений ОСОБА_5 та потерпіла ОСОБА_6 почали висловлюватися нецензурною лайкою на адресу один одного), реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, спрямованого на позбавлення життя іншої людини, одним ударом ножем правою рукою в шию потерпілій ОСОБА_6 спричинив останній одне проникаюче, сліпе, колото-різане поранення шиї, заподіявши їй тяжкі тілесні ушкодження, а саме: одну рану передньої поверхні шиї зліва із синцем 
та з ушкодженням грудинно–ключично–соскоподібного м`яза, повним перетином внутрішньої яремної вени та сонної артерії. Від отриманих тілесних ушкоджень потерпіла ОСОБА_6 померла на місці події. ЇЇ смерть має прямий причинний зв`язок із проникаючим пораненням шиї та з ушкодженнями грудинно– ключично–соскоподібного м`яза і настала від повного перетину внутрішньої яремної вени 
та сонної артерії, що супроводжувалося масивною зовнішньою кровотечою 
і зумовило зупинку сердечної діяльності й дихання, припинення функції центральної нервової системи.
У касаційній скарзі захисник ставить вимогу про скасування ухвали суду апеляційної інстанції стосовно  ОСОБА_5 та призначення нового розгляду 
в цьому суді з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. 
Зазначає, що у порушення вимог ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), апеляційний суд не надав відповіді на такі доводи його апеляційної скарги:
- досліджені судом першої інстанції докази не підтверджували наявності хоча 
б одного прямого доказу  доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні умисного вбивства з прямим умислом;
- суд послався на покази свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які не були очевидцями події;
- свідок ОСОБА_8 також лише підтвердила, що у день події між потерпілою 
та обвинуваченим стався конфлікт, однак вона зазначала, що після конфлікту потерпіла була жива, вони разом лягали спати, потерпіла розмовляла з нею, 
що у свою чергу, на переконання захисника, з урахуванням висновків судово-медичної експертизи, спростовує версію сторони обвинувачення щодо обставин вчинення злочину. Також, як вказував захисник, суд залишив поза увагою той факт, що згідно з поясненнями свідка ОСОБА_8 , кров на ліжку була вологою, тобто не звернутою. Крім того, потерпіла лягала спати в ліжко одягнутою, 
а виявили її без одягу;
- суд не надав належної оцінки знаряддю вбивства, а саме ножу з надписом «Хортиця», оскільки за висновком медико–криміналістичної експертизи цей ніж, 
з урахуванням ширини і товщини леза, міг бути знаряддям злочину, тобто висновок експерта, на думку захисника, має вірогідний характер. Також на рукоятці ножа були виявлені сліди ДНК обвинуваченого та потерпілої, що могли утворитися 
у зв`язку з використанням цього ножа на кухні. А тому не можна достеменно стверджувати, що поранення потерпілій було нанесено саме за допомогою цього ножа;
- не взято до уваги факту виявлення синця біля рани на шиї потерпілої 
як наслідку занурення клинкового торця рукоятки, що мало би підтверджувати занурення в рану леза на всю його довжину, а за таких обставин, на переконання захисника, рановий канал повинен був мати значну довжину та бути встановлений судово–медичним експертом;
- у формулюванні обставин, визнаних судом доведеними, взагалі не встановлено часу спричинення потерплій тілесних ушкоджень. Враховуючи локалізацію тілесних ушкоджень, смерть потерпілої настала через незначний проміжок часу (декілька хвилин) після отримання тілесних ушкоджень, а тому, з точки зору сторони захисту, отримання тілесних ушкоджень під час сварки з ОСОБА_5 , яка сталася близько 16–17 годин 04 жовтня 2020 року, можна виключити, оскільки свідок ОСОБА_8 не бачила тілесних ушкоджень та крові на потерпілій, крім того, остання розмовляла зі свідком. Інших обставин отримання потерпілою тілесних ушкоджень не було розглянуто в суді;
- наявність крові потерпілої на обвинуваченому жодним чином не може підтверджувати причетність останнього до вбивства, оскільки після того, як свідок ОСОБА_8 виявила потерпілу з тілесними ушкодженням, ОСОБА_5 намагався підняти дружину.
Всі вищевикладені обставини, на переконання захисника, свідчать про те, що потерпілій тілесні ушкодження могла завдати будь-яка інша особа, включаючи саму потерпілу та свідка ОСОБА_8 . Вважає, що в матеріалах справи відсутні докази вини ОСОБА_5 , а обвинувачення ґрунтується на припущеннях.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такої думки.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 433 цього Кодексу суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, 
що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції виходить з обставин справи, які встановлені судовими інстанціями.
Як убачається з наданих копій судових рішень, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні умисного вбивства ґрунтуються 
на всебічному, повному й неупередженому дослідженні доказів з точки зору 
їх належності, допустимості, достовірності й достатності та є правильними.
Згідно з вироком суду зазначені обставини підтверджуються: показаннями свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ; протоколом про проведення слідчого експерименту 07 жовтня 2020 року за участю свідка ОСОБА_8 ; показаннями допитаного в судовому засіданні експерта ОСОБА_10 , який пояснив, що удар ножем був нанесений з великою силою, оскільки крім дії клинка ножа, було також занурення в рану клинкового торця рукоятки, а враховуючи напрямок ранового каналу, удар ножем був нанесений знизу верх під гострим кутом за обставин, на які вказав обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні, неможливо було спричинити потерпілій такі тілесні ушкодження; висновком судово–медичної експертизи № 137 від 26 листопада 2020 року; висновками судово–медичних експертиз № 103/20-і від 27 листопада 2020 року, № 104/20-і 
від 25 листопада 2020 року, № 169/ц від 10 листопада 2020 року, № 170/ц 
від 10 листопада 2020 року, №171/ц від 10 листопада 2020 року; протоколом обшуку від 05 жовтня 2020 року; протоколом огляду речей від 05 та 09  жовтня 2020 року та іншими доказами.
Як убачається з ухвали суду апеляційної інстанції, твердження апелянта повністю спростовуються об`єктивними відомостями, дослідженими судом першої інстанції 
в судовому засіданні за участю сторін, внаслідок чого суд надав обґрунтовану оцінку. 
Зокрема, місцевий суд послався у вироку на низку доказів, які походять 
з різних джерел, що безпосередньо стосуються події злочину та його наслідків
є належними та допустимими. Цей суд перевірив наведені докази з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та обґрунтовано поклав їх в основу вироку.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 щодо оспорювання фактичних обставин вчинення злочину, суд апеляційної інстанції визнав їх  необґрунтованими і такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.
Зокрема, апеляційний суд не погодився з твердженням захисника про відсутність 
у матеріалах справи доказів, які свідчать про наявність умислу в ОСОБА_5 
на вчинення вбивства дружини, оскільки, як наведено у вироку, під час конфлікту саме ОСОБА_5 узяв ніж і цей факт він особисто жодного разу не заперечував. 
Також, як зазначено в ухвалі, в судовому засіданні експерт у повному обсязі підтвердив висновки судово–медичної експертизи № 137 від 26 листопада 
2020 року, згідно з якими під час експертизи трупа ОСОБА_6 були виявлені: рана передньої поверхні шиї зліва із синцем та ушкодженням грудинно–ключично–соскоподібного м`яза, повним перетином внутрішньої яремної вени і сонної артерії; ці ушкодження утворилися в результаті дії колюче-різального предмета типу ножа з гострим лезом та вістрям, з чіткими, добре вираженими  ребрами обушка, товщиною близько 0,2 см та максимальною шириною леза клинка близько 1,4 см; синець шиї, на фоні якого є колото–різана рана, міг утворитися від дії ручки ножа на шкіру, і в цьому випадку, очевидно, крім дії клинка ножа було занурення 
в рану клинкового торця його ручки (рукоятки); ушкодження мають ознаки (небезпека для життя) тяжких тілесних ушкоджень; рановий канал мав напрямок: косо, знизу верх, дещо спереду назад і дещо зліва направо; причиною смерті ОСОБА_6 було проникаюче, сліпе, колото–різане поранення шиї із синцем 
та з ушкодженням грудинно–ключично–соскоподібного м`яза, повним перетином внутрішньої яремної вени та сонної артерії, що супроводжувалося масивною зовнішньою кровотечою і зумовило зупинку сердечної діяльності й дихання, припинення функції центральної нервової системи.
Аналізуючи висновки цієї експертизи, беручи до уваги всі обставини справи, зокрема: знаряддя злочину – ніж, характер і локалізацію тілесного ушкодження – удар ножем  із великою силою в життєво важливі органи – шию, поведінку ОСОБА_5 , який після вчинення злочину не намагався допомогти потерпілій, зупинити кровотечу, викликати швидку, понад те, як пояснювала свідок ОСОБА_8 , після того як свідок виявила труп, він казав їй, щоб вона нікого 
не викликала, суд апеляційної інстанції констатував, що у ОСОБА_5 
був умисел,  спрямований на позбавлення життя потерпілої.
Разом із цим апеляційний суд зазначив, що показання свідків  ОСОБА_7 
та ОСОБА_8 суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги 
в сукупності з іншими доказами, що узгоджуються з рештою доказів. Той факт, що свідки не були очевидцями моменту заподіяння тілесних ушкоджені, 
не виключає наявності у вказаних осіб важливої інформації, необхідної для встановлення істини в обставинах вчинення злочину. Завдяки показанням свідків  ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суду вдалось достеменно встановити обставини справи, а також характер поведінки обвинуваченого після заподіяння тілесних ушкоджені потерпілій.
Апеляційний суд звернув увагу на те, що,  як зазначала сама свідок 
ОСОБА_8 , спати вона лягала в стані алкогольного сп`яніння, і тому могла 
не чути, що коїлось між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , коли вона відпочивала, 
а отже не могла пояснити, наприклад того, що потерпіла лягала спати в одязі, 
а знайшли її без нього. Вказане не свідчить про те, що інформацію, яка відома свідку, не можна брати до уваги.
Суд апеляційної інстанції зауважив, що,  як указувала свідок ОСОБА_8 , конфлікт між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 стався близько 17 години, через деякий час потерпіла і свідок лягли спати, а труп ОСОБА_6 остання виявила після 20 години, сусідці, яка викликала  поліцію, свідок телефонувала близько 
20 години 30 хвилин, тобто той факт, що свідок бачила потерпілу живою близько 
17 години жодним чином не виключає та не спростовує того, що до моменту виявлення трупа жінки у ОСОБА_5 було достатньо часу для вчинення злочину.
Апеляційний суд також не погодився з твердженнями захисника про відсутність 
у матеріалах справи доказів того, що ніж, який визнано знаряддям злочину, дійсно 
є таким, і вказав на нижченаведене.
З огляду на докази, які містяться в матеріалах справи, в їхній сукупності, апеляційний суд звернув увагу на висновки судово–медичної експертизи № 175/ц від 13 листопада 2020 року, молекулярно-генетичної експертизи № 944 від 11 січня 2021 року медико–криміналістичної  експертизи № 55-МК від 10 листопада 
2020 року, з яких вбачається, що саме на ножі з надписом «Хортиця», вилученому під час обшуку 05 жовтня 2020 року, виявлено сліди крові, що не належать ОСОБА_5 , встановлені сліди ДНК потерпілої та обвинуваченого на рукоятці ножа, а пошкодження потерпілої відповідають тим характеристикам, що має лезо ножа. Крім того, інші ножі, досліджені експертом, не мали на собі слідів крові, 
що належним чином відображено у відповідних висновках експерта. Більш того, особисто ОСОБА_5 не заперечував того факту, що він узяв ніж, тримав його 
у праві руці й саме цим ножем потерпілій заподіяно тілесне ушкодження.
Разом із цим, згідно з рішенням суду апеляційної інстанції, у висновку судово–медичної експертизи № 137 від 26 листопада 2020 року, експерт детально описав характер поранення, причини його утворення, а також зазначив, що синець шиї, 
на фоні якого є колото-різана рана, міг утворитися від дії ручки ножа на шкіру, 
і в цьому випадку, очевидно, крім дії клинка ножа було занурення в рану клинкового торця його ручки (рукоятки).
Твердження захисника про те, що суд не встановив часу спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, апеляційний суд визнав необґрунтованими, оскільки суд з`ясував, що ОСОБА_5 завдав удару ножем у шию  потерпілій 04 жовтня 
2020 року, при цьому, як зазначив експерт, огляд трупа ОСОБА_6 ним здійснено о 22 годині 43 хвилин і смерть потерпілої настала за 4–6 годин до огляду, тобто в період часу з 16 години 43 хвилини по 18 годину 43 хвилини, що в повній мірі узгоджується з іншими доказами у справі, в тому числі показаннями свідка ОСОБА_8 , яка востаннє бачила ОСОБА_6 близько 17 години  04 жовтня 2020 року, а труп виявила після 20 години. 
Поміж іншого, суд апеляційної інстанції визнав необґрунтованими твердження захисника, що поранення потерпілій могла завдати інша особа, крім ОСОБА_5 , оскільки на знарядді вбивства експертом виявлені сліди ДНК останнього 
та виключено наявність слідів ДНК свідка ОСОБА_8 , яка перебувала  в день події за місцем вчинення злочину. При цьому, як показала свідок ОСОБА_8 , 
і це не спростовував ОСОБА_5 , у будинку за місцем їх проживання 04 жовтня 2020 року перебували лише потерпіла, обвинувачений та свідок, і будинок був зачинений, тому перебування сторонніх осіб у цьому випадку виключається. 
Таким чином, колегія суддів апеляційного суду доводи апеляційної скарги захисника щодо оспорювання фактичних обставин вчиненого злочину визнала  необґрунтованими і такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.
Підстав для сумніву у правильності висновків суду апеляційної інстанції немає.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Призначене засудженому ОСОБА_5 покарання у межах санкції ч. 1 ст. 115 КК відповідає вимогам статей 50, 65 цього Кодексу. Його не можна вважати явно несправедливим.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були 
би безумовними підставами для скасування чи зміни судового рішення, 
у касаційній скарзі не наведено.
Оскільки з наведених у касаційній скарзі захисника мотивів убачається, що підстав для задоволення скарги немає, колегія суддів вважає за необхідне відмовити                        у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника.  
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу 
про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Донецького апеляційного суду від 17 серпня 2021 року, якою вирок Дружківського міського суду Донецької області від 03 червня 2021 року залишено без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1                               ОСОБА_2                                ОСОБА_3