ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 листопада 2021 року                                                                                 Справа № 15/109-10 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Саврій В.А. ,  суддя Коломис В.В. 

секретар судового засідання Олійник Т.М.
за участю представників сторін:
позивача за первісним позовом:  Поліщука В.А., адвоката, ордер на надання правничої (правової) допомоги від 25.08.2021 Серія АІ №1145551 (в режимі відеоконференції)
скаржника: Колоди Є.Г. представника за довіреністю від 09.06.2021 №2431-03/256  (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України  на рішення господарського суду Вінницької області, ухваленого 15.06.20р., суддею Лабунською Т.І., у м. Вінниці, повний текст складено  24.06.2020  у справі № 15/109-10 
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Фонд" (код ЄДРПОУ 39137820, вул. Привокзальна, 17, с. Звиняче, Горохівський район, Волинська область, 45725)
до: Державного підприємства "Бджільнянський спиртовий завод" (код ЄДРПОУ 05459140, вул. Радянська, 53, с. Бджільна, Теплицький район, Вінницька область, 23840)
третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ной Хаг" (код ЄДРПОУ 34635440, пр-т Маяковського, 38/10, кв. 286, м. Київ, 02222)
третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фонд Ріелті Інвест" (код ЄДРПОУ 39155038, пр-т Гагаріна, 14, оф.32, м. Київ, 02094)
третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (вул. Грушевського, 12/2, м. Київ, 01008)
про стягнення 1 561 437,06 грн
та за зустрічним позовом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Фонд", 
до Державного підприємства "Бджільнянський спиртовий завод", 
за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору:  Товариства з обмеженою відповідальністю "Ной Хаг", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фонд Ріелті Інвест", арбітражний керуючий Бойко О.В. 
про визнання недійсним договору поставки № 15/02/19/1 від 15.02.2019 року укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро Фонд" та Державним підприємством "Бджільнянський спиртовий завод" 
в межах справи № 15/109-10
за заявою: Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" в особі Вінницької обласної дирекції, м. Вінниця 
до: Державного підприємства "Бджільнянський спиртовий завод", с. Бджільна Теплицького району Вінницької області 
про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 15.06.2020 у  справі №15/109-10 позов задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Бджільнянський спиртовий завод" (код 05459140, вул. Радянська, 53, с. Бджільна, Теплицький район, Вінницька область, 23840) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Фонд" (код  39137820, вул. Привокзальна, 17, с. Звиняче, Горохівський район, Волинська область, 45725) 1 391 488, 00 грн - боргу, 114 214, 55 грн - пені, 22585, 41 грн. - судового збору, 75 284, 68 грн - витрат на професійну правничу допомогу, 3857, 20 грн. - транспортних витрат.
Відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення 9387, 50 грн. - 3% річних, 46347, 01 грн. - інфляційних.
Заяву ТОВ "Агро Фонд" від 18.10.2019 року про стягнення судових витрат задоволено частково.
Відмовлено в стягненні з відповідача судових витрат на суму 836, 16 грн - судового збору, 2787, 17 грн - витрат на професійну правову допомогу, 142,80 грн - транспортних витрат. 
Витрати на суму 836, 16 грн - судового збору, 2787, 17 грн - витрат на професійну правову допомогу, 142,80 грн - транспортних витрат покладено на позивача.
Задоволено заяву ТОВ "Фонд Ріелті Інвест".
Визнано недійсним правочин між ТОВ "Агро Фонд" та ДП "Бджільнянський спиртовий завод"  № 15/02/19/1 від 15.02.2019 року.
Повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Фонд Ріелті Інвест" (код 39155038, пр-т Гагаріна, 14, оф.32, м. Київ, 02094) із державного бюджету надмірно сплачені кошти в сумі 1921, 00 грн. (сплачені згідно квитанції від 17.10.2019 року, яка знаходиться в матеріалах справи № 15/109-10).
Стягнуто з Державного підприємства "Бджільнянський спиртовий завод" (код  05459140, вул. Радянська, 53, с. Бджільна, Теплицький район, Вінницька область, 23840) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фонд Ріелті Інвест" (код  39155038, пр-т Гагаріна, 14, оф.32, м. Київ, 02094) 1921,00 грн - витрат на судовий збір.
Задоволено зустрічну позову заяву Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України.
Визнано недійсним договір поставки № 15/02/19/1 від 15.02.2019 року, укладений між ТОВ "Агро Фонд" та ДП "Бджільнянський спиртовий завод".
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Фонд" (код  39137820, вул. Привокзальна, 17, с. Звиняче, Горохівський район, Волинська область, 45725) на користь Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (код 37508596, вул. Грушевського, 12/2, м. Київ, 01008) 1051, 00 грн - витрат на судовий збір.
Стягнуто з Державного підприємства "Бджільнянський спиртовий завод" (код  05459140, вул. Радянська, 53, с. Бджільна, Теплицький район, Вінницька область, 23840) на користь Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (код  37508596, вул. Грушевського, 12/2, м. Київ, 01008) 1051, 00 грн - витрат на судовий збір.
Щодо зустрічного позову суд з посиланням на ст.ст.11, 15, 16, 202, 205, 207, 208, 215, 216, 218, 525, 526, 527, 530, 655, 692, 712 ЦК України, ст.ст. 20, 181, 193 ГК України, договір поставки від 15.02.2019, специфікацію, ст. ст. 1, 13 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», балансову вартість активів боржника станом на 31.12.2019, п.п. 2.1., .2.5.2,  2.9  Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 року "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", п.18 Інформаційного листа №01-8/211 від 07.04.2008 Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України" суд вказав, що матеріали справи не містять доказів укладення договору поставки та підписання специфікації №1 за погодженням з розпорядником майна. А тому прийшов до висновку, що договір поставки № 15/02/19/1 від 15.02.2019 року, специфікація № 1 від 15.02.2019 року необхідно визнати недійсними.
Щодо первісного позову, суд з посиланням на ст. 1212 ЦК України вказав про наявність факту передачі позивачем товару відповідачу, часткову оплату останнім, виникнення боргу та те, що договір, специфікацію № 1 визнано недійсними, борг в сумі 1 391 488,00 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на підставі ст. 1212 ЦК України.
Крім того, з посиланням на ст. 41 КУзПБ суд вказав, що оскільки ТОВ "Агро Фонд" звернувся із вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство і є поточним кредитором, вимога про стягнення 114 214,55 грн - пені за період прострочення з 06.03.2019 року по 31.05.2019 року підлягає задоволенню.
Щодо стягнення 3%річних та інфляційних суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати в частині стягнення з ДП "Бджільнянський спиртовий завод" на користь ТОВ "Агро Фонд" 1 391 488,00грн. - боргу, 114 214,55грн. - пені, 22585,41грн. - судового збору, 75 284,68 грн. - витрат на професійну правничу допомогу, 3857,20грн. - транспортних витрат за недійсним правочином №15/02/19/1 від 15.02.2019, укладеним між ТОВ "Агро Фонд" та ДП "Бджільнянський спиртовий завод". Також, просить здійснити розподіл судових витрат.
Так, з посиланням на п.п.1.1, 2.1, 2.5.2, 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», ст.ст. 203, 204, 215 ЦК України, вказує, що судом першої інстанції встановлено укладення спірного договору поставки № 15/02/19/1, специфікації № 1 від 15.02.2019 до вказаного договору поставки з порушенням норм спеціального законодавства, а саме частини 13 статті 13 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції до 19.01.2013), який діяв на день укладання договору поставки № 15/02/19/1. Суд зазначив, що матеріали справи не містять доказів укладення договору поставки та підписання специфікації № 1 за погодженням з розпорядником майна, а тому задовольнив зустрічну позовну заяву Мінекономіки та визнав договір поставки №15/02/19/1, специфікацію № 1 від 15.02.2019 недійсними.
Отже, як вважає скаржник, тільки оспорюваний правочин може бути визнано недійсним. В той же час терміни «нікчемний» та «недійсний» не є тотожними у зв`язку із застосуванням до них різних юридичних наслідків. Таким чином, вважає, що судом невірно застосовано вимоги статей 204, 216 ЦК України.
Разом з тим, з посиланням на ст.ст. 216, 216 ЦК України, ухвалу Верховного Суду України від 24.07.2013 (провадження за касаційною скаргою № 6-16338св13), зауважує, що ухвалюючи рішення від 15.06.2020, судом застосовано наслідки недійсності до оспорюваного правочину (договору поставки № 15/02/19/1, специфікації № 1 від 15.02.2019), коли таких вимог Мінекономіки не заявляло. 
Мінекономіки у своїй позовній заяві просило: визнати недійсним договір поставки №15/02/19/1 від 15.02.2019. В той же час, на думку скаржника, суд вийшов за межі позовних вимог та застосував наслідки недійсності правочину, що свідчить про неправильне застосування норм матеріального права, та порушення вимог частини 5 статті 216 ЦК України.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Агро Фонд» наводить свої міркування на спростування доводів скаржника та наводить свої міркування щодо незаконності рішення суду першої інстанції. 
Вважає, що суд апеляційної інстанції має врахувати норми ст.ст.80, 81 ГПК України при розгляді клопотання ТОВ «Фонд Ріелті Інвест» про витребування доказів та відмовити у його задоволенні. Оскільки таке клопотання необґрунтоване та подане з порушенням строку, визначеного ГПК України.
На переконання ТОВ «Агро Фонд», оскільки в матеріалах справи відсутні відомості щодо балансової вартості активів станом на момент укладання Договору поставки №15/02/19/1 від 15 лютого 2019 року, то і відсутні правові підстави стверджувати, що в даному випадку необхідно було отримувати згоду арбітражного керуючого на укладення Договору поставки.
Таким чином, вважає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення заяви третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ТОВ "Фонд Ріелті Інвест", а також задоволення зустрічної позовної заяви Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в їх задоволенні. А позовні вимоги TOB "Агро Фонд" в частині стягнення 1391488,00 грн основного боргу, нарахованих 114214,55 грн пені, 9387,50 грн процентів річних та 46347,01 грн інфляційних втрат є законними та обґрунтованими.
Дія мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного ухвалою суду від 29.10.2010 у справі № 15/109-10 не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог про стягнення штрафних та фінансових санкцій. Тобто, мораторій поширює свою дію тільки на вимоги, строк виконання яких настав до дня введення мораторію. З огляду на вищенаведене, позовні вимоги ТОВ "Агро Фонд" до Державного підприємства Бджільнянський спиртовий завод про стягнення коштів в сумі 1561437,06 грн., з яких 1391488,00 грн. основний борг, 114214,55 грн. пеня, 9387,50 грн. проценти річних та 46347,01 грн. інфляційних втрат, обґрунтовані, підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.
Просить рішення Господарського суду Вінницької області від 15 червня 2020 року у справі №15/109-10 скасувати та прийняти нове рішення. Позов задовольнити. Стягнути з Державного підприємства "Бджільнянський спиртовий завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Фонд" - 1391488 грн. 00 коп. основного боргу, 114214 грн. 55 коп. пені, 9387 грн. 50 коп. процентів річних, 46347 грн. 01 коп. збитків від інфляції, 23421 грн. 57 коп. витрат по сплаті судового збору, 82071 грн. 85 коп. судових витрат. В задоволенні зустрічного позову Міністерства економіки України відмовити. В задоволенні заяви третьої особи з самостійними вимогами щодо предмета спору Товариства з обмеженою відповідальністю "Фонд Ріелті Інвест" відмовити.
У відповіді на відзив скаржник спростовує доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу. Просить задоволити апеляційну скаргу Мінекономіки. Відмовити у задоволенні вимог відзиву ТОВ «Агро Фонд» на апеляційну скаргу Міністерства економіки України на рішення господарського суду Вінницької області від 15.06.2020 у справі №15/109-10.
Відзивів від решти учасників справи не надійшло, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення.
У судове засідання з`явилися представники скаржника та позивача за первісним позовом.
Представник скаржника підтримала доводи викладені в апеляційній скарзі та надала пояснення на обґрунтування своєї позиції. Просить оскаржене рішення скасувати в частині стягнення з ДП "Бджільнянський спиртовий завод" на користь ТОВ "Агро Фонд" 1 391 488,00грн. - боргу, 114 214,55грн. - пені, 22585,41грн. - судового збору, 75 284,68 грн. - витрат на професійну правничу допомогу, 3857,20грн. - транспортних витрат за недійсним правочином №15/02/19/1 від 15.02.2019, укладеним між ТОВ "Агро Фонд" та ДП "Бджільнянський спиртовий завод". 
Представник позивача за первісним позовом заперечив проти задоволення апеляційної скарги з підстав викладених  у відзиві та надав пояснення на обґрунтування своєї позиції. Просить Рішення Господарського суду Вінницької області від 15 червня 2020 року у справі №15/109-10 скасувати та прийняти нове рішення. Позов задовольнити. Стягнути з Державного підприємства "Бджільнянський спиртовий завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Фонд" - 1391488 грн. 00 коп. основного боргу, 114214 грн. 55 коп. пені, 9387 грн. 50 коп. процентів річних, 46347 грн. 01 коп. збитків від інфляції, 23421 грн. 57 коп. витрат по сплаті судового збору, 82071 грн. 85 коп. судових витрат. В задоволенні зустрічного позову Міністерства економіки України відмовити. В задоволенні заяви третьої особи з самостійними вимогами щодо предмета спору Товариства з обмеженою відповідальністю "Фонд Ріелті Інвест" відмовити.
Решта учасників справи  не скористалися правом участі під час апеляційного перегляду справи та не забезпечили явку своїх представників у судове засідання апеляційного господарського суду, хоча про час та місце апеляційного перегляду справи повідомлялися заздалегідь та належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.
Таким чином, враховуючи норми ст.ст.269, 273 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, строки розгляду апеляційної скарги, та той факт, що неявка в засідання суду інших учасників справи, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженої постанови, а тому, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників останніх, за наявними у справі доказами.
Заслухавши пояснення представників скаржника та позивача за первісним позовом, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення та вказівки Верховного Суду, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
15.02.2019 між ТОВ "Агро Фонд" та ДП "Бджільнянський спиртовий завод" було укладено договір поставки № 15/02/19/1.
В порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець зобов`язався передати у власність покупця, а покупець, в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов`язався оплатити й прийняти зернові культури (кукурудза, кукурудза подрібнена, пшениця, і т.п.) відповідно до ДСТУ 3768-2010 - Національний стандарт України (п.1.1. договору).
Товар має бути поставлений не менше ніж за 60 календарних днів до закінчення строку його придатності (п.1.2. договору).
Вартість однієї тони товару на кожну конкретну партію товару вказана в накладних та /або в специфікаціях (додаток до даного договору), які є невід`ємними частинами цього договору (п.2.1. договору).
Загальна кількість товару визначається згідно видаткових накладних (п.2.2. договору).
Відповідно до п.2.3. договору розрахунок за поставлений товар здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом десяти банківських днів після поставки товару покупцю та надання відповідних рахунків, накладних.
Передача товару, вказаного в п.1.1. даного договору, здійснюється на складі покупця (п.3.1. договору).
Відповідно до п.5.4. договору, при несвоєчасній оплаті вартості поставленої партії товарів покупцем постачальник має право стягнути з покупця пеню в розмірі 0,1% від несплаченої суми за кожен день прострочення.
Даний договір набирає чинності з дати підписання його сторонами та діє до 31 грудня 2019 року, але в будь якому випадку до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.
15.02.2019 між ТОВ "Агро Фонд" та ДП "Бджільнянський спиртовий завод" було підписано специфікацію  № 1 до договору поставки № 15/02/19/1.
Відповідно до п.1 даної специфікації продавець зобов`язався передати у власність покупця, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити на умовах договору поставки 500 тон кукурудзи, за ціною 4800, 00 грн з ПДВ, на загальну суму - 2 400 000,00 грн з ПДВ.
Покупець зобов`язався здійснити оплату загальної вартості продукції зазначеної у специфікаціях до цього договору протягом 10 банківських днів з дня її отримання (п.2 специфікації).
На виконання умов договору позивач поставив відповідачу, а останній прийняв  331, 56 тон кукурудзи, на загальну суму 1 591 488 грн, що підтверджується видатковими накладними № 336 від 19.02.2019, № 342 від 20.02.2019, № 353 від 21.02.2019, № 361 від 22.02.2019, № 357 від 23.02.2019, № 406 від 25.02.2019, № 413 від 26.02.2019, довіреністю № 1027 від 15.02.2019, товарно - транспортними накладними (т.14 а.с.25-34).
В матеріалах справи наявні рахунки на оплату виставлені позивачем відповідачу (т.14 а.с.35-41). 
Відповідач на виконання взятих на себе зобов`язань сплатив позивачу лише 200 000, 00 грн, що стверджується банківською випискою по рахунку.
Сторонами було підписано акт взаємних розрахунків, згідно якого борг відповідача перед позивачем складав 1 391 488,00 грн.
Матеріали справи також містять докази звернення позивача до відповідача із вимогою та претензією про погашення заборгованості в сумі 1 391 488,00 грн, які залишені відповідачем без реагування.
Таким чином, борг відповідача перед позивачем складає 1 391 488, 00 грн, що і стало причиною звернення останнього із первісним позовом до суду.
Крім того, 10.01.2020 від Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України до суду надійшла зустрічна позовна заява № 2431-05/04 від 02.01.2020  до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Фонд", до Державного підприємства "Бджільнянський спиртовий завод", за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору:  Товариства з обмеженою відповідальністю "Ной Хаг", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фонд Ріелті Інвест", арбітражний керуючий Бойко О.В. про визнання недійсним договору поставки № 15/02/19/1 від 15.02.2019 укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро Фонд" та Державним підприємством "Бджільнянський спиртовий завод". Також у вказаній зустрічній позовній заяві Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України просить залучити його до участі в справі третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Фонд" до Державного підприємства "Бджільнянський спиртовий завод" про стягнення 1 561 437, 06 грн в межах справи № 15/109-10.
Зустрічна позовна заява мотивована, зокрема, тим, що укладаючи договір поставки №15/02/19/1 від 15.02.2019 сторони знехтували нормами ч. 2 ст. 266 ГК України, не вказали ані в предметі договору, ані в Специфікації асортимент товару, який має поставлятись, а отже сторонами не погоджено предмет договору, що є істотною умовою договору. Також мотивована відсутністю згоди розпорядника майна на укладання керівником ДП "Бджільнянський спиртовий завод" договору поставки № 15/02/19/1 від 15.02.2019 та тим, що введений мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника забороняє нарахування неустойки та застосування інших фінансових санкцій.
Як зазначалося вище, рішенням господарського суду Вінницької області від 15.06.2020 у  справі №15/109-10 позов задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Бджільнянський спиртовий завод" (код 05459140, вул. Радянська, 53, с. Бджільна, Теплицький район, Вінницька область, 23840) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Фонд" (код  39137820, вул. Привокзальна, 17, с. Звиняче, Горохівський район, Волинська область, 45725) 1 391 488, 00 грн - боргу, 114 214, 55 грн - пені, 22585, 41 грн. - судового збору, 75 284, 68 грн - витрат на професійну правничу допомогу, 3857, 20 грн - транспортних витрат.
Відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення 9387, 50 грн - 3% річних, 46347, 01 грн - інфляційних.
Заяву ТОВ "Агро Фонд" від 18.10.2019 про стягнення судових витрат задоволено частково.
Відмовлено в стягненні з відповідача судових витрат на суму 836, 16 грн - судового збору, 2787, 17 грн - витрат на професійну правову допомогу, 142,80 грн - транспортних витрат. 
Витрати на суму 836, 16 грн - судового збору, 2787, 17 грн - витрат на професійну правову допомогу, 142,80 грн - транспортних витрат покладено на позивача.
Задоволено заяву ТОВ "Фонд Ріелті Інвест".
Визнано недійсним правочин між ТОВ "Агро Фонд" та ДП "Бджільнянський спиртовий завод"  №15/02/19/1 від 15.02.2019.
Повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Фонд Ріелті Інвест" (код 39155038, пр-т Гагаріна, 14, оф.32, м. Київ, 02094) із державного бюджету надмірно сплачені кошти в сумі 1921, 00 грн (сплачені згідно квитанції від 17.10.2019, яка знаходиться в матеріалах справи № 15/109-10).
Стягнуто з Державного підприємства "Бджільнянський спиртовий завод" (код  05459140, вул. Радянська, 53, с. Бджільна, Теплицький район, Вінницька область, 23840) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фонд Ріелті Інвест" (код  39155038, пр-т Гагаріна, 14, оф.32, м. Київ, 02094) 1921,00 грн - витрат на судовий збір.
Задоволено зустрічну позову заяву Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України.
Визнано недійсним договір поставки № 15/02/19/1 від 15.02.2019, укладений між ТОВ "Агро Фонд" та ДП "Бджільнянський спиртовий завод".
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Фонд" (код  39137820, вул. Привокзальна, 17, с. Звиняче, Горохівський район, Волинська область, 45725) на користь Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (код 37508596, вул. Грушевського, 12/2, м. Київ, 01008) 1051, 00 грн - витрат на судовий збір.
Стягнуто з Державного підприємства "Бджільнянський спиртовий завод" (код  05459140, вул. Радянська, 53, с. Бджільна, Теплицький район, Вінницька область, 23840) на користь Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (код  37508596, вул. Грушевського, 12/2, м. Київ, 01008) 1051, 00 грн - витрат на судовий збір.
Постановою Північно-західного апеляційного господарського від 03.03.2021 (колегія суддів: Тимошенко О.М. - головуючий, Крейбух О.Г., Павлюк І.Ю.) апеляційну скаргу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Вінницької області від 15 червня 2020 року у справі №15/109-10  скасовано. Прийнято нове рішення.  Позов задоволено. Стягнуто з Державного підприємства "Бджільнянський спиртовий завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Фонд" - 1391488 грн. 00 коп. основного боргу, 114214 грн. 55 коп. пені, 9387 грн. 50 коп. процентів річних, 46347 грн. 01 коп. збитків від інфляції, 23421 грн. 57 коп. витрат по сплаті судового збору, 82071 грн. 85 коп. судових витрат.  В задоволенні зустрічного позову Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України відмовлено. В задоволенні заяви третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Фонд Ріелті Інвест" з самостійними вимогами щодо предмета спору відмовлено.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.07.2021 у справі №15/109-10 касаційну скаргу Міністерства економіки України задоволено частково. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.03.2021 у справі № 15/109-10 скасовано. Справу № 15/109-10 в скасованій частині передано на новий розгляд до Північно-західного апеляційного господарського суду.
В своїй постанові Верховний Суд вказав наступне.
Колегія суддів враховує, що для правильного застосування судами норм матеріального права, у даному випадку щодо вирішення спору про визнання недійсним правочину з урахуванням спеціальних положень, визначених частиною тринадцятою статті 13 Закону про банкрутство (в редакції до 19.01.2013), необхідною передумовою є повнота встановлення обставин справи та оцінки доказів, зокрема щодо розміру балансової вартості активів боржника та щодо надання розпорядником майна боржника відповідної згоди на укладення спірного правочину, який за визначених умов підпадає під дію вказаних норм.
Як на одну із ключових підстав касаційного оскарження Міністерство вказує порушення норм процесуального права, а саме пункту 3 частини третьої статті 310 ГПК України, та зазначає, що ТОВ "Фонд Ріелті Інвест" подало до суду першої інстанції клопотання про витребування у ДП "Бджільнянський спиртовий завод" у паперовій формі належним чином завірені копії всіх документів фінансової звітності за І квартал І півріччя 2019 року, яке цим судом не розглянуто, що, в свою чергу, унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
Щодо вказаних обставин звернення із відповідним клопотанням, апеляційним судом зазначено, що матеріали справи не містять доказів задоволення клопотання про витребування доказів та подання їх до суду.
Проте висновків щодо правомірності/неправомірності не здійснення розгляду вказаного клопотання, зокрема значення не витребування таких доказів для правильного вирішення спору, судом апеляційної інстанції не зроблено. 
Вказане свідчить про неповноту дослідження апеляційним господарським судом питання розгляду клопотання заявника зустрічного позову щодо витребування доказів, а відтак про передчасність висновків цього суду в частині оцінки наявних у справі доказів.
Як вбачається з ухвали суду першої інстанції, судом встановлено, що балансова вартість активів боржника станом на 31.12.2019 становила  1 759 000,00 грн.
Вказані обставини не оспорювались сторонами, більш того оскаржена постанова апеляційного господарського суду не містить висновків щодо вказаних обставин, зокрема їх спростування.
Також, у касаційній скарзі Міністерством додатково зазначено, що питання щодо надання або ненадання згоди на укладання спірного договору досліджувалося судом першої інстанції за участю розпорядника майна. Дану обставину (щодо відсутності відповідного погодження) жодна із сторін не оскаржувала в суді апеляційної інстанції.
Між тим, розпорядником майна боржника – Бойком О.В. у судовому засіданні під час касаційного перегляду справи підтверджено факт того, що ним не надавалась згода на укладення спірного правочину, як і не було жодного звернення щодо цього зі сторони директора боржника. 
З наведеного, суд касаційної інстанції погоджується з доводами касаційної скарги про неповне з`ясування обставин апеляційним судом в частині відсутності доказів погодження розпорядником майна щодо укладення директором боржника спірного правочину.
Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що склалися апеляційний господарський суд зазначає наступне.
У відповідності до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільного права може бути зокрема, визнання правочину недійсним.
Згідно зі ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.
Як передбачено ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Частиною третьою статті 215 ЦК України передбачено якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до частин першої - третьої, п`ятої статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Отже, вирішуючи спір про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").
Так, як убачається із матеріалів справи, ухвалою господарського суду Вінницької області від 29.10.2010  у справі 15/109-10 введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, у зв`язку з чим заборонено органам стягнення та органам державної виконавчої служби стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства. Також заборонено службовим особам боржника та уповноваженим ними особам укладати угоди, якими передбачається відчуження (продаж, передача в оренду, довірче управління чи інше) активів боржника (рухомого та нерухомого майна).
Ухвалою суду від 24.05.2012 в справі № 15/109-10 розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Бойка О.В.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції до 19.01.2013) розпорядження майном боржника - система заходів щодо нагляду та контролю за  управлінням та розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження та ефективного використання майнових активів боржника та проведення аналізу його фінансового становища. 
Розпорядник майна - фізична особа, на яку у встановленому цим Законом порядку покладаються повноваження щодо нагляду та контролю за управлінням та розпорядженням майном боржника на період провадження у справі про банкрутство в порядку, встановленому цим Законом.
Як вбачається із матеріалів справи договір поставки № 15/02/19/1 було укладено між сторонами 15.02.2019. Специфікацію № 1 до вказаного договору було підписано між сторонами також 15.02.2019.
Відповідно до ч. 13 ст. 13 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції до 19.01.2013) в редакції чинній на момент укладення договору поставки № 15/02/19/1 та підписання специфікації № 1 до нього, керівник або орган управління боржника виключно за погодженням з розпорядником майна укладає угоди щодо: передачі нерухомого майна в оренду, заставу, внесення зазначеного майна як внеску до статутного капіталу господарського товариства або розпорядження таким майном іншим чином; одержання та видачі позик (кредитів), поручительства і видачі гарантій, уступки вимоги, переведення боргу, а також передачі в довірче управління майна боржника; розпорядження іншим майном боржника, балансова вартість якого складає понад один відсоток балансової вартості активів боржника. 
06.11.2019 на адресу господарського суду Вінницької області надійшло клопотання ТОВ "Фонд Ріелті Інвест" про витребування у ДП "Бджільнянський спиртовий завод" у паперовій формі належним чином завірених копій всіх документів фінансової звітності ДП "Бджільнянський спиртовий завод" за 1 квартал та 1 півріччя 2019 року.
Як убачається із матеріалів справи, клопотання ТОВ "Фонд Ріелті Інвест" про витребування документів розглядалося судом першої інстанції, однак у зв`язку з заявленням усного клопотання представника ТОВ "Фонд Ріелті Інвест" про залишення його без розгляду в судовому засіданні 21.11.2019, суд протокольною ухвалою залишив його без розгляду (а.с. 12-14, т. 17) 
Так, судом апеляційної інстанції на виконання вказівок постанови Верховного Суду було витребувано від ДП "Бджільнянський спиртовий завод"  належним чином завірені копії балансу за 1 квартал та 1 півріччя 2019 року, які були надіслані на адресу суду супровідним листом від 02.11.2021. 
Як убачається із звіту станом на 30.06.2019 балансова вартість активів боржника становила 1 915 000,00 грн, та станом на 30.09.2019  становила 1 982 000,00 грн тоді, як згідно договору поставки №15/02/19/1 від 15.02.2019, специфікації № 1 ДП "Бджільнянський спиртовий завод" взяло на себе зобов`язання щодо оплати товару на суму 2 400 000,00 грн, що перевищує 1% балансової вартості активів підприємства.
Крім того, як убачається із балансу на 31.12.2018 поданого скаржником, балансова вартість активів боржника становила 2 061 000,00 грн, при цьому, слід відмітити, що укладений договір поставки №15/02/19/1 від 15.02.2019 та специфікація № 1 на суму 2 400 000,00 грн, також перевищують 1% балансової вартості активів підприємства.
При цьому, матеріали справи не містять доказів укладення договору поставки та підписання специфікації № 1 за погодженням з розпорядником майна.
Крім того, як убачається із постанови Верховного Суду в судовому засіданні касаційної інстанції розпорядником майна боржника - Бойком О.В. підтверджено факт того, що ним не надавалася згода на укладення спірного правочину, як і не було жодного звернення щодо цього зі сторони директора боржника. 
За змістом п.2.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 року "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Одночасно, за змістом п.2.5.2 вказаної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України необхідно з урахуванням приписів ст.215 Цивільного кодексу України та ст.207 Господарського кодексу України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, ч.1 ст.220, ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.207 Господарського кодексу України), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора.
Такої саме позиції дотримується Вищий господарський суд України і у п.18 Інформаційного листа №01-8/211 від 07.04.2008 року "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України", за змістом якого вимога про визнання недійсним правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. 
Цивільний кодекс України не дає визначення поняття "заінтересована особа". Тому коло заінтересованих осіб має з`ясовуватись в кожному конкретному випадку в залежності від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом.
За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними.
Крім того, виходячи зі змісту статей 15, 16 Цивільного кодексу України,  статті 20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.
Відтак, колегія апеляційного господарського суду  на підставі наявних в матеріалах справи доказів, приходить до висновку, що договір поставки № 15/02/19/1 від 15.02.2019 укладений без згоди розпорядника майна, на суму, що перевищує 1% вартості активів боржника.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду, що договір поставки № 15/02/19/1 від 15.02.2019, специфікація № 1 від 15.02.2019 необхідно визнати недійсними.
Разом з тим, щодо первісного позову слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 1212 ЦКУ України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. 
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Враховуючи викладене, наявність факту передачі позивачем товару відповідачу, часткову оплату останнім, виникнення боргу та те, що договір, специфікацію № 1 визнано недійсними, колегія суддів вважає, що борг в сумі 1 391 488,00 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на підставі ст. 1212 ЦК України. 
Крім основного боргу в сумі 1 391 488,00 грн позивач просив стягнути з відповідача 114 214,55 грн - пені, 9 387, 50 грн - 3% річних та 46 347, 01 грн - індексації за період прострочення з 06.03.2019  по 31.05.2019 .
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).
Так, розглянувши вимогу позивача про стягнення з відповідача 114 214,55 грн - пені за період прострочення з 06.03.2019 по 31.05.2019, перевіривши правильність її нарахування, апеляційний господарський суд дійшов висновку про задоволення в цій частині вимог позивача. 
Так, згідно Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції до 19.01.2013) поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.
Відповідно до ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства, мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.
Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій. 
Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, зокрема, не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.
Проте, із ч. 5 ст. 41 Кодексу вбачається, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів.
Отже, оскільки ТОВ "Агро Фонд" звернувся із вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство і є поточним кредитором, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду, що вимога про стягнення 114 214,55 грн - пені за період прострочення з 06.03.2019 по 31.05.2019 підлягає задоволенню.
Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Вказана норма є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.
Розглянувши вимогу позивача щодо стягнення з відповідача 9 387, 50 грн - 3% річних та 46 347, 01 грн - індексації за період прострочення з 06.03.2019  по 31.05.2019, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позову в цій частині. Оскільки ухвалою суду від 29.10.2010 про порушення провадження у справі 15/109-10 введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, тоді як згідно ч. 3 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства, протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, зокрема, не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.
При цьому, доводи скаржника з посиланням на ст.ст. 204, 216 ЦК України  про невірне застосування наслідків недійсності правочину, у зв`язку із чим місцевий суд прийшов до хибного висновку про задоволення первісного позову не беруться судовою колегією до уваги, оскільки, як убачається із оскарженого рішення судом першої інстанції під час задоволення первісного позову було застосовано саме ст. 1212 ЦК України, а не ст. 216 ЦК України.
За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позову ТОВ "Агро Фонд" до ДП "Бджільнянський спиртовий завод" про стягнення 1 391 488, 00 грн боргу, 114214,55 грн пені; про задоволення заяви третьої особи з самостійними вимогами ТОВ "Фонд Ріелті Інвест" від 18.10.2019 про визнання недійсним правочину між ТОВ "Агро Фонд" та ДП "Бджільнянський спиртовий завод" №15/02/19/1 від 15.02.2019 ; про задоволення зустрічної позовної заяви Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України № 2431-05/04 від 02.01.2020 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Фонд", до Державного підприємства "Бджільнянський спиртовий завод" про визнання недійсним договору поставки № 15/02/19/1 від 15.02.2019  укладеного між ТОВ "Агро Фонд" та ДП "Бджільнянський спиртовий завод".
Таким чином, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими    судом обставинами справи.
Отже, колегія суддів вважає, що рішення  господарського суду Вінницької області від 17.06.2020 у справі №15/10-10 прийняте з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для її скасування.
Крім того, у зв`язку із відмовою в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати визначені ст. 129 ГПК України, залишаються за скаржником.
Клопотання ТОВ "Агро Фонд" про розподіл судових витрат на правову допомогу, заявлений у відзиві від 31.08.2021, апеляційним судом наразі не розглядається, оскільки заявником вказано, що докази понесення витрат будуть подані після прийняття апеляційним судом постанови.
  
Керуючись ст. ст.  269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд 
                     
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України  на рішення Господарського суду Вінницької області від 15.06.20  у справі № 15/109-10 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Вінницької області від 15.06.20  у справі № 15/109-10 залишити без змін.  
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття     і може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст. ст. 287-291 ГПК України.
4.  Справу №15/109-10 повернути до Господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "16" листопада 2021 р.

Головуючий  суддя                                                                      Миханюк М.В. 

Суддя                                                                                              Саврій В.А.  

Суддя                                                                                              Коломис В.В.