ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року	  м. Одеса	Справа № 490/11851/16-а	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів головуючого судді Лавриненко Л.В.
суддів: Аленіна О.Ю., Мишкіної М.А.

секретар судового засідання - Мамчич Р.В

розглянувши матеріали апеляційної скарги Миколаївського міського голови Сєнкевича Олександра Федоровича, м. Миколаїв 
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.06.2021 р. 
по справі № 490/11851/16-а
за позовом фізичної особи - підприємця Грабчинської Тетяни Олександрівни, м. Миколаїв
до Миколаївського міського голови Сєнкевича Олександра Федоровича, м. Миколаїв 
про визнання незаконним розпорядження Миколаївського міського голови Сєнкевича Олександра Федоровича, м. Миколаїв від 13.10.2016 р. № 267р.

суддя суду першої інстанції: Давченко Т.М.
час та місце ухвалення рішення: 24.05.2021 р., м. Миколаїв, вул. Адміральська, 22, Господарський суд Миколаївської області

за участю представників сторін: 
від Миколаївського міського голови Сєнкевича Олександра Федоровича, м. Миколаїв: Павлович Є.В., Валентова К.В.
від фізичної особи - підприємця Грабчинської Тетяни Олександрівни, м. Миколаїв: Терещенко М.Г., Іванова Н.М.

          Ухвалою Південно - західного апеляційного господарського суду від 14.09.2021 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Миколаївського міського голови Сєнкевича Олександра Федоровича, м. Миколаїв на рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.06.2021 р. по справі № 490/11851/16-а.
          Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
          Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
          Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
          У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

В грудні 2016 р. Грабчинська Т. О. звернулась до Центрального районного суду м. Миколаєва з адміністративним позовом до Миколаївського міського голови Сєнкевича О. Ф., в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 28.12.2016 р., просила:
-          визнати незаконним та скасувати розпорядження Миколаївського міського голови від 13.10.2016 р. № 267р «Про зупинення дії рішення Миколаївської міської ради від 11.10.2016 р. № 9/11 «Про внесення доповнень до переліку об`єктів групи «А» комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, що підлягають приватизації, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 31.05.2012 р. № 17/11» (в частині дії п. 1.2. вказаного рішення - нежитлове приміщення, розташоване по вул. Московській, 11/5 у м. Миколаєві);
          -          зобов`язати Миколаївського міського голову Сєнкевича О. Ф. підписати та видати витяг з рішення № 9/11 від 11.10.2016 р. (щодо п. 1.2. вказаного рішення - нежитлове приміщення, розташоване по вул. Московській, 11/5 у м. Миколаєві).
Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.01.2017 р. у справі № 490/11851/16-а Грабчинській Т. О. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.07.2017 р. постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.01.2017 р. у справі № 490/11851/16-а скасовано, прийнято нову постанову, якою:
-          визнано протиправною бездіяльність Миколаївського міського голови щодо невнесення на повторний розгляд Миколаївської міської ради рішення цієї ради від 11.10.2016 р. № 9/11 «Про внесення доповнень до переліку об`єктів групи «А» комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, що підлягають приватизації, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 31.05.2012 р. № 17/11» в частині об`єкта, зазначеного у п. п. 1.2. п. 1 рішення Миколаївської міської ради від 11.10.2016 р. № 9/11;
          -          зобов`язано Миколаївського міського голову внести на повторний розгляд ради рішення Миколаївської міської ради від 11.10.2016 р. № 9/11 «Про внесення доповнень до переліку об`єктів групи «А» комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, що підлягають приватизації, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 31.05.2012 р. № 17/11» в частині об`єкта, зазначеного у п. п. 1.2. п. 1 рішення Миколаївської міської ради від 11.10.2016 р. № 9/11.
В іншій частині вимог Грабчинській Т. О. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 09.07.2020 р. постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.01.2017 р. та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.07.2017 р. у справі № 490/11851/16-а скасовано, провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.
Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що Миколаївський міський голова у спірних правовідносинах не здійснює владних управлінський функцій, оскільки в основі спору лежить питання щодо правомочності володіння, користування та розпорядження об`єктами комунальної власності. Тобто, відносини, які склалися між відповідними суб`єктами щодо використання об`єкта комунальної власності не є публічно - правовими, а тому такий спір не належить до юрисдикції адміністративних судів.
За заявою Грабчинської Т. О. про направлення справи за встановленою юрисдикцією ухвалою Верховного Суду від 01.09.2020 р. справу № 490/11851/16-а передано до Господарського суду Миколаївської області.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 16.06.2021 р. у справі № 490/11851/16-а позов фізичної особи - підприємця Грабчинської Т. О. задоволено. Визнано незаконним (протиправним) розпорядження Миколаївського міського голови Сєнкевича О. Ф. від 13.10.2016 р. № 267р, яким зупинено дію рішення Миколаївської міської ради від 11.10.2016 р. 9/11 «Про внесення доповнень до переліку об`єктів групи «А» комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, що підлягають реалізації, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 31.05.2012 р. № 17/11», скасоване вказане розпорядження в частині об`єкта, зазначеного в п. п. 1.2. п. 1 рішення Миколаївської міської ради від 11.10.2016 р. № 9/11.
Судове рішення мотивоване тим, що оскаржуване розпорядження Миколаївського міського голови не відповідає вимогам ч. 4 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ч. 4 ст. 34 Регламенту Миколаївської міської ради, оскільки не містить викладення підстав його прийняття.
Місцевим господарським судом зазначено також про те, що в порушення вимог ч. 5 та ч. 14 ст. 23 Регламенту Миколаївської міської ради відповідачем рішення Миколаївської міської ради від 11.10.2016 р. 9/11 «Про внесення доповнень до переліку об`єктів групи «А» комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, що підлягають реалізації, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 31.05.2012 р. № 17/11» на повторний розгляд ради протягом тривалого часу не виносилося, до порядку денного пленарних засідань ради повторно не включалося та не розглядалося.
Вже після відкриття 07.12.2016 р. Центральним районним судом м. Миколаєва провадження у цій справі (під час її розгляду в порядку адміністративного судочинства) та винесення Одеським апеляційним адміністративним судом постанови від 17.07.2017 р., якою визнано протиправною бездіяльність Миколаївського міського голови щодо не внесення на повторний розгляд Миколаївської міської ради рішення від 11.10.2016 р. № 9/11 в частині бажаного позивачем об`єкта та зобов`язано Миколаївського міського голову винести на повторний розгляд ради це рішення, відповідачем 25.07.2017 р.  (за два дні до засідання ради) подано секретарю Миколаївської міської ради клопотання про включення спірного питання до порядку денного пленарного засідання позачергової сесії Миколаївської міської ради. Проте, за результатами голосування вказане питання було виключене з порядку денного пленарного засідання Миколаївської міської ради, яке відбулось 27.07.2017 р.
З огляду на ці обставини місцевим господарським судом було зроблено висновок про те, що Миколаївським міським головою не виконано обов`язку внести зупинене рішення на повторний розгляд Миколаївської міської ради з обґрунтуванням своїх зауважень до цього рішення, що виключило можливість повторного розгляду цього рішення Миколаївської міською радою і перевірку обґрунтованості дій міського голови по зупиненню рішення органу місцевого самоврядування оскарженим розпорядженням.
Не погодившись з рішенням Господарського суду Миколаївської області від 16.06.2017 р. у справі № 490/11851/16-а, Миколаївський міський голова Сєнкевич О. Ф. оскаржив його до Південно - західного апеляційного господарського суду.
В апеляційній скарзі Миколаївський міський голова стверджує, що під час вирішення спору у цій справі місцевим господарським судом не було забезпечено дотримання принципу змагальності сторін, оскільки зі змісту оскарженого судового рішення апелянт дізнався, що 12.10.2020 р. Грабчинською Т. О. до суду було подано уточнену позовну заяву, якою змінено предмет спору. При цьому, в порушення вимог ст. 46 та ст. 164 ГПК України позивач Миколаївському міському голові копії цієї заяви не направив, що позбавило останнього можливості надати суду свої заперечення щодо уточненого позову. Крім того, в порушення вимог ГПК України господарський суд самостійно змінив підстави позову, зазначивши в оскарженому судовому рішенні про порушення відповідачем Регламенту Миколаївської міської ради.
Миколаївський міський голова наполягає також на тому, що судом першої інстанції залишено поза увагою обставини, які зумовили виникнення у відповідача правових підстав для зупинення рішення Миколаївської міської ради від 11.10.2016 р. № 9/11, зокрема те, що рішенням Господарського суду Миколаївської області від 28.07.2016 р. у справі № 915/706/16 фізичну особу - підприємця Грабчинську Т. О. зобов`язано повернути Управлінню з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради нежитлові цокольні приміщення літ. «А-2» № 1 площею 32,8 кв. м., № 2 площею 14,5 кв. м., № 3 площею 3,6 кв. м., № 4 площею 8,5 кв. м., розташовані за адресою: м. Миколаїв, вул. Московська, 11/5. На дату прийняття Миколаївською міською радою рішення № 9/11 справа № 915/706/16 перебувала в провадженні Одеського апеляційного господарського суду. В порушення ст. 23 Регламенту Миколаївської міської ради аркуш погодження до проекту рішення № 9/11 було надано до юридичного департаменту ради вже після його прийняття на сесії Миколаївської міської ради, у зв`язку з чим юридичний департамент був позбавлений можливості викласти свої зауваження або пропозиції.
Відповідач в апеляційній скарзі стверджує, що перевірка обґрунтованості зауважень міського голови, які стали підставою для зупинення рішення міської ради, належить до виключної компетенції ради, а тому, задовольняючи позов з підстав «необґрунтованості зауважень», «відсутності підстав для відмови у включенні бажаного підприємцем Грабчинською об`єкту нерухомості до переліку об`єктів, що підлягають приватизації» та «порушення її законних очікувань на приватизацію бажаного нерухомого майна», суд перейняв на себе виключні повноваження міської ради щодо повторного розгляду зупиненого міським головою рішення ради та фактично вирішив питання про можливість подальшої приватизації майна позивачем.
Миколаївський міський голова наполягає також на відсутності порушеного права Грабчинської Т. О., через недотримання критерію належного позивача, оскільки у правовідносинах, що склалися, Грабчинська Т. О. виступала як фізична особа - підприємець, проте, позов подано фізичною особою Грабчинською Т. О.
Ще одним доводом відповідача є те, що обраний Грабчинською Т. О. спосіб захисту не відповідає встановленим законом способам захисту прав, а тому позов не підлягав задоволенню, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Проте, міський голова, хоча він і входить до системи місцевого самоврядування, не є органом місцевого самоврядування, а тому його розпорядження не можуть бути предметом оскарження в порядку цивільного судочинства.
Відповідач наполягає також на тому, що задоволення позовних вимог не узгоджується з ч. 1 ст. 21 ЦК України, оскільки розпорядженням міського голови зупинено дію рішення міської ради в цілому, а не по об`єктам. Набрання законної сили оскарженим судовим рішенням спричинить правову невизначеність, оскільки розпорядження начебто незаконне, але не скасоване.
Наведені обставини, на думку Миколаївського міського голови, свідчать про наявність правових підстав для скасування оскарженого судового рішення. 

Як встановлено Господарським судом Миколаївської області, і ці обставини підтверджуються матеріалами справи, 06.04.2015 р. між фізичною особою - підприємцем Грабчинською Т. О. та Управлінням з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради укладено договір оренди індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності.
За умовами цього договору орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно: нежитлові приміщення літ. А-2 загальною площею 59,4 кв. м., розташовані за адресою: м. Миколаїв, вул. Московська, 11/5 на цокольному поверсі, які перебувають на балансі ЖЕК «Забота».
Майно передається в оренду з метою використання під торгівельну діяльність (п. 1.1. договору оренди).
В п. 10.1. договору сторони погодили, що договір укладено строком на 1 рік, що діє з 06.04.2015 р. по 06.04.2016 р., включно.
10.07.2015 р. фізична особа - підприємець Грабчинська Т. О. звернулась до Миколаївського міського голови з заявою про приватизацію орендованого нею нежитлового приміщення площею 59,4 кв. м., розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. Московська, 11/5.
Листом від 24.07.2015 р. № 7220/02-0201-19/14/15, підписаним першим заступником Миколаївського міського голови, фізичну особу - підприємця Грабчинську Т. О. проінформовано, що Управлінням з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради на чергову сесію міської ради буде підготовлено проект рішення щодо надання Грабчинській Т. О. дозволу на викуп нежитлових приміщень, розташованих за адресою: м. Миколаїв, вул. Московська, 11/5.
11.10.2016 р. Миколаївською міською радою було прийняте рішення № 9/11 «Про внесення змін і доповнень до переліку об`єктів групи «А» комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, що підлягають приватизації, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 31.05.2012 р. № 17/11».     
Пунктом 1.2. цього рішення перелік об`єктів групи «А» комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, що підлягають приватизації, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 31.05.2012 р. № 17/11 «Про затвердження Програми приватизації майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, на 2012 - 2014 роки» доповнено нежитловим приміщенням (цоколь), розташованим за адресою: м. Миколаїв, вул. Московська, 11/5. Покупець: фізична особа - підприємець Грабчинська Т. О.
Розпорядженням від 13.10.2016 р. № 267-р Миколаївський міський голова з посиланням на ч. 4 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» зупинив дію рішення Миколаївської міської ради від 11.10.2016 р. № 9/11 «Про внесення змін і доповнень до переліку об`єктів групи «А» комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, що підлягають приватизації, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 31.05.2012 р. № 17/11».  
Не погодившись з цим розпорядженням, Грабчинська Т. О. оскаржила його в судовому порядку.
  
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи та заперечення учасників справи, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення місцевим господарським судом вимог ст. 46 ГПК України.
Ухвалою Верховного Суду від 01.09.2020 р. справу № 490/11851/16-а в порядку ч. 3 ст. 354 КАС України передано на розгляд Господарського суду Миколаївської області.
З метою приведення позовної заяви Грабчинської Т. О. у відповідність до вимог Господарського процесуального кодексу України, місцевий господарський суд ухвалою від 16.09.2020 р. залишив позов Грабчинської Т. О. без руху.
12.10.2020 р. до Господарського суду Миколаївської області надійшла позовна заява фізичної особи - підприємця Грабчинської Т. О., приведена у відповідність до вимог Господарського процесуального кодексу України. При цьому, попри виправлення недоліків, ця заява містить вимогу про визнання незаконним та скасування розпорядження Миколаївського міського голови Сєнкевича О. Ф. від 13.10.2016 р. № 267-р, яким зупинено дію рішення Миколаївської міської ради від 11.10.2016 р. № 9/11 «Про внесення доповнень до переліку об`єктів групи «А» комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, що підлягають приватизації, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 31.12.2012 р. № 17/11» в частині об`єкта, зазначеного в п. п. 1.2. п. 1 рішення.
На відміну від заяви, що надійшла до місцевого господарського суду  12.10.2020 р., первинний позов Грабчинської Т. О., з урахуванням заяви від 28.12.2016 р., містив ще одну вимогу: про зобов`язання Миколаївського міського голови Сєнкевича О. Ф. підписати та видати витяг з рішення від 11.10.2016 р. № 9/11 (щодо п. п. 1.2. - нежитлове приміщення по вул. Московській, 11/5 у м. Миколаєві).
Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 46 ГПК України крім прав та обов`язків, визначених у   статті 42 цього Кодексу:
1) позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь - якій стадії судового процесу;
2) позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження;
3) відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.
До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній у п. 47 постанови від 10.12.2019 р. у справі № 923/1061/18, під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти, відповідно, збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру.   
Отже, обмежившись однією вимогою немайнового характеру про визнання незаконним та скасування розпорядження Миколаївського міського голови Сєнкевича О. Ф. від 13.10.2016 р. № 267-р, фізична особа - підприємець Грабчинська Т. О. фактично змінила предмет свого позову.
Відповідно до ч. 5 ст. 46 ГПК України у разі подання будь - якої заяви, передбаченої п. 2 ч. 2, ч. 3 або ч. 4 цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає в ухвалі. 
В силу приписів ч. 1 ст. 172 ГПК України позивач, особа, яка звертається з позовом в інтересах іншої особи, зобов`язані до подання позовної заяви надіслати учасникам справи її копії та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження факту направлення на адресу Миколаївського міського голови позовної заяви від 07.10.2020 р., представником позивача надано другий примірник накладної кур`єрської служби від 07.10.2020 р. № 009389. Проте, зі змісту цієї накладної неможливо встановити, що саме направлялось відповідачу у цьому поштовому відправленні, оскільки графа «Опис вкладення» накладної кур`єрської служби не заповнена.
Отже, матеріалами справи не підтверджено виконання позивачем вимог ч. 5 ст. 42 ГПК України, а тому місцевий господарський суд, дійшовши висновку, що позивачем усунуто недоліки первинного позову, і відкривши провадження у справі, мав розцінювати цю заяву, як заяву про усунення недоліків (направлення такої заяви іншим учасникам справи процесуальними нормами не передбачено), і розглядати вимоги Грабчинської Т. О. в редакції первинного позову. 
З огляду на викладені обставини, доводи апеляційної скарги Миколаївського міського голови про те, що судом першої інстанції під час розгляду цієї справи не забезпечено дотримання принципу змагальності сторін, підтверджуються матеріалами справи, а тому суд апеляційної інстанції переглядає справу, з урахуванням вимог первинного позову Грабчинської Т. О. 
В свою чергу, хибними є доводи Миколаївського міського голови про те, що місцевий господарський суд під час розгляду цієї справи самостійно змінив підстави позову, зазначивши в оскарженому судовому рішенні про порушення головою ради Регламенту Миколаївської міської ради, оскільки підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Дійсно, господарським судом в оскарженому рішенні надано правову оцінку розпорядженню Миколаївського міського голови від 13.10.2016 р. № 267р на предмет його відповідності вимогам ч. 4 ст. 34 Регламенту Миколаївської міської ради, проте зміст цієї норми дублює положення ч. 4 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», на яку посилається позивач, а тому висновок місцевого господарського суду про невідповідність оскарженого розпорядження Миколаївського міського голови вимогам Регламенту не може розцінюватися як самостійна зміна судом підстав позову.
Щодо безпосередньо суті спору суд апеляційної інстанції зазначає про наступне.
Звернувшись з позовом до Миколаївського міського голови Сєнкевича О. Ф., Грабчинська Т. О. просила: 
-          визнати незаконним та скасувати розпорядження Миколаївського міського голови від 13.10.2016 р. № 267р «Про зупинення дії рішення Миколаївської міської ради від 11.10.2016 р. № 9/11 «Про внесення доповнень до переліку об`єктів групи «А» комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, що підлягають приватизації, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 31.05.2012 р. № 17/11» (в частині дії п. 1.2. вказаного рішення - нежитлове приміщення, розташоване по вул. Московській, 11/5 у м. Миколаєві);
          -          зобов`язати Миколаївського міського голову Сєнкевича О. Ф. підписати та видати витяг з рішення № 9/11 від 11.10.2016 р. (щодо п. 1.2. вказаного рішення - нежитлове приміщення, розташоване по вул. Московській, 11/5 у м. Миколаєві).
Обґрунтовуючи свої вимоги, Грабчинська Т. О. посилається на недотримання Миколаївським міським головою Сєнкевичем О. Ф. вимог ст. 19 Конституції України та ст. 4 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» і наполягає на тому, що розпорядження Миколаївського міського голови від 13.10.2016 р. № 267 р не відповідає вимогам ч. 4 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Основні засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено   Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 р. № 280/97-ВР (зі змінами та доповненнями).
Відповідно до п. 30 ч. 1 ст. 26 цього Закону (в редакції норми, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання:  прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об`єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об`єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об`єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.
Як вбачається з матеріалів справи, 11.10.2016 р. Миколаївською міською радою було прийняте рішення № 9/11 «Про внесення змін і доповнень до переліку об`єктів групи «А» комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, що підлягають приватизації, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 31.05.2012 р. № 17/11».     
Пунктом 1.2. цього рішення перелік об`єктів групи «А» комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, що підлягають приватизації, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 31.05.2012 р. № 17/11 «Про затвердження Програми приватизації майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, на 2012 - 2014 роки» доповнено нежитловим приміщенням (цоколь), розташованим за адресою: м. Миколаїв, вул. Московська, 11/5. Покупець: фізична особа - підприємець Грабчинська Т. О.
Розпорядженням від 13.10.2016 р. № 267-р Миколаївський міський голова з посиланням на ч. 4 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» зупинив дію рішення Миколаївської міської ради від 11.10.2016 р. № 9/11 «Про внесення змін і доповнень до переліку об`єктів групи «А» комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, що підлягають приватизації, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 31.05.2012 р. № 17/11».  
Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» рішення сільської, селищної, міської ради у п`ятиденний строк з моменту його прийняття може бути зупинено сільським, селищним, міським головою і внесено на повторний розгляд відповідної ради із обґрунтуванням зауважень. Рада зобов`язана у двотижневий строк повторно розглянути рішення. Якщо рада відхилила зауваження сільського, селищного, міського голови і підтвердила попереднє рішення двома третинами депутатів від загального складу ради, воно набирає чинності.
Проаналізувавши зміст цієї норми, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вона наділяє голову ради правом відкладального «вето», суть якого полягає в тому, що депутати відповідної ради можуть це «вето» подолати, проголосувавши за ветоване рішення двома третинами голосів від свого загального складу. При цьому, голові ради за для реалізації ним права «відкладального вето» встановлено п`ятиденний строк. Протягом цього строку голова ради зобов`язаний обґрунтувати свої зауваження до ветованого ним рішення і повторно внести це рішення на розгляд ради.
Як вбачається з матеріалів справи, і на цьому зауважив місцевий господарський суд в мотивувальній частині оскарженого судового рішення, 25.10.2016 р. під час четвертого пленарного засідання Миколаївської міської ради Сєнкевич О. Ф. оголосив про прийняття ним розпорядження від 13.10.2016 р. № 267р та в усному порядку виклав підстави його прийняття.
З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч. 8 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова в межах своїх повноважень видає розпорядження. 
Отже, положеннями спеціального Закону встановлено юридичну форму документу, яким оформлюється, в т. ч. реалізація права «вето», сільським, селищним, міським головою.
Проаналізувавши зміст наведених норм в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що право «вето» голови міської (сільської, селищної) ради, яким зупинено рішення відповідної ради, кореспондується з обов`язком голови цієї ради видати розпорядження, в якому мають бути обґрунтовані причини реалізації цього права з посиланням на норми ч. 4 ст. 59 Закону, та зазначено про передачу ветованого рішення на повторний розгляд ради. 
Як вбачається з матеріалів справи, Миколаївський міський голова  Сєнкевич О. Ф. в оскарженому розпорядженні обмежився посиланням на ч. 4 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», проте, причини реалізації права «вето» не навів, про внесення ветованого рішення на повторний розгляд ради не зазначив.   
З огляду на викладені обставини, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про невідповідність оскарженого розпорядження вимогам ч. 4 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи апеляційної скарги Миколаївського міського голови про те, що поза увагою суду першої інстанції залишилися обставини, які зумовили виникнення у відповідача правових підстав для зупинення рішення Миколаївської міської ради від 11.10.2016 р., оскільки перевірка обґрунтованості зауважень міського голови належить до компетенції ради, яка під час повторного голосування може або погодитися з доводами голови або подолати накладене «вето».
Під час апеляційного перегляду не знайшли свого підтвердження доводи апеляційного скарги Сєнкевича О. Ф. про те, що суд першої інстанції перейняв на себе виключні повноваження міської ради, задовольнивши позов з підстав «необґрунтованості зауважень», «відсутності підстав для відмови у включенні бажаного підприємцем об`єкту нерухомості до переліку об`єктів, що підлягають приватизації» та «порушення її законних очікувань на приватизацію бажаного нерухомого майна», оскільки вказані твердження спростовуються змістом оскарженого судового рішення. Зокрема, в передостанньому та останньому абзацах на стор. 7 рішення містяться висновки суду першої інстанції про те, що «Одночасно, право накладати вето на рішення відповідної ради належить до дискреційних повноважень голови цієї ради, яке в подальшому може бути подолане самою радою. Суд не вправі надавати оцінку підставам для накладення такого вето. В даному випадку дослідженню судом підлягає лише наявність або відсутність в оскаржуваному розпорядженні обґрунтування його прийняття». 
Щодо доводів Миколаївського міського голови про відсутність порушеного права Габчинської Т. О. через недотримання критерію належного позивача, оскільки у правовідносинах, що склалися, Грабчинська Т. О. виступала як фізична особа - підприємець, проте, позов подано фізичною особою, суд апеляційної інстанції зазначає про наступне.
Коло осіб, наділених правом на звернення до господарського суду, визначене ч. 2 ст. 4 ГПК України.
За приписами цієї норми юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.            
Відповідно ст. 24 ЦК України   людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.
Згідно з ч. 1, ч. 2 та ч. 4 ст. 25, а також ч. 1, ч. 3 - ч. 5 ст. 26 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.
Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. 
Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. 
Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом.
Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. 
Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.
Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (ст. 42 Конституції України). 
Це право закріплено й у ст. 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю та за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому   законом.    
Тобто, фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус фізичної особи - підприємця сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право - і дієздатністю, та не обмежує їх.
Верховний Суд в своїй постанові від 09.07.2020 р. у справі № 490/11851/16-а, скасовуючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, зазначив: «Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є вимоги позивача про скасування розпорядження Миколаївського міського голови від 13.10.2016 р. № 267р, яким зупинено дію рішення про приватизацію, зокрема, об`єкта комунальної власності за адресою: м. Миколаїв, вул. Московська, 11/5 , покупець ФОП Грабчинська Т. О. Відтак спір стосується майнового інтересу позивача, а орган місцевого самоврядування у таких правовідносинах здійснює правомочності власника комунального майна, тобто не реалізує в цій частині владних управлінських функцій».
З огляду на приписи ст. ст. 24-26, ст. 50 ЦК України, ст. 42 Конституції України, а також висновки Верховного Суду щодо підсудності цієї справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що відсутність у первинному позові вказівки на наявність у позивача статусу фізичної особи - підприємця не змінює тієї обставини, що оскарженим розпорядженням порушено майновий інтерес Грабчинської Т. О. , оскільки реалізація Миколаївським міським головою права «вето» призвело до зупинення процесу приватизації нерухомого майна, яке використовувалося цією фізичною особою під час здійснення нею підприємницької діяльності. 
Доводи апеляційної скарги Миколаївського міського голови про те, що міський голова не є органом місцевого самоврядування, а тому його розпорядження не можуть бути предметом оскарження в порядку цивільного судочинства не приймаються судом апеляційної інстанції з огляду на положення ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно до якої акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності   Конституції   або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 77 Закону спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.
Отже, приписами наведених норм прямо передбачена можливість оскарження в судовому порядку рішень (актів) органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів їх невідповідності Конституції та/або законам України.
Суд апеляційної інстанції зауважує також на тому, що визнання незаконним та скасування місцевим господарським судом розпорядження Миколаївського міського голови від 13.10.2016 р. № 267р в частині зупинення дії п. п. 1.2. п. 1 рішення Миколаївської міської ради від 11.10.2016 р. № 9/11 зумовлено тим, що вказаним пунктом визначено нерухоме майно, щодо якого позивач має безпосередній інтерес, а відтак саме така вимога спрямована на його захист. Всі інші підпункти рішення Миколаївської міської ради, дію якого зупинено, позивача не стосуються, а тому суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що набрання законної сили оскарженим судовим рішенням спричинить правову невизначеність.
З огляду на викладені обставини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Грабчинської Т. О. в частині визнання незаконним та скасування розпорядження Миколаївського міського голови від 13.10.2016 р. № 267р.  
Стосовно вимоги Грабчинської Т. О. про зобов`язання Миколаївського міського голову Сєнкевича О. Ф. підписати та видати витяг з рішення № 9/11 від 11.10.2016 р. (щодо п. 1.2. вказаного рішення - нежитлове приміщення, розташоване по вул. Московській, 11/5 у м. Миколаєві), суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 
    1) визнання права; 
    2) визнання правочину недійсним; 
    3) припинення дії, яка порушує право; 
    4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 
    5) примусове виконання обов`язку в натурі; 
    6) зміна правовідношення; 
    7) припинення правовідношення; 
    8) відшкодування  збитків  та  інші   способи   відшкодування 
майнової шкоди; 
    9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 
    10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу 
державної влади,  органу  влади  Автономної  Республіки  Крим  або 
органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. 
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, 
що встановлений договором або законом. 
В силу приписів ч. 2 ст. 20 ГК України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом:
визнання наявності або відсутності прав;
визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів;
визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом;
відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання;
припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення;
присудження до виконання обов`язку в натурі;
відшкодування збитків;
застосування штрафних санкцій;
застосування оперативно-господарських санкцій;
застосування адміністративно-господарських санкцій;
установлення, зміни і припинення господарських правовідносин;
іншими способами, передбаченими законом.
Проаналізувавши положення наведених норм, суд зазначає, що вимога Грабчинської Т. О. про зобов`язання Миколаївського міського голови Сєнкевича О. Ф. підписати та видати витяг з рішення № 9/11 від 11.10.2016 р. (щодо п. 1.2. вказаного рішення - нежитлове приміщення, розташоване по вул. Московській, 11/5 у м. Миколаєві ) не відповідає визначеним в цих нормах способам захисту порушених прав і не призведе до їх відновлення, а  тому у задоволенні позову в цій частині Грабчинській Т. О. належить відмовити.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
В силу приписів п. 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч. 2 ст. 277 ГПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни судового рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
З огляду на встановлені під час апеляційного перегляду справи порушення місцевим господарським судом вимог ст. 13 та ч. 5 ст. 46 ГПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для зміни рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.06.2021 р. у справі № 490/11851/16-а.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Миколаївського міського голови Сєнкевича О. Ф. задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.06.2021 р. у справі № 490/11851/16-а змінити, виклавши п. 1 резолютивної частини рішення в наступній редакції:
« 1. Позов фізичної особи - підприємця Грабчинської Т. О. задовольнити частково».
та доповнивши резолютивну частину рішення п. 3 наступного змісту:
« 3. У задоволенні вимог про зобов`язання Миколаївського міського голови Сєнкевича О. Ф. підписати та видати витяг з рішення № 9/11 від 11.10.2016 р. - відмовити».
Пункт 2 резолютивної частини рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.06.2016 р. у справі № 490/11851/16-а залишити без змін. 
Постанов набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду, в порядку та випадках, передбачених ГПК України.
Повний текст постанови складено та підписано 19.11.2021 р.

Головуючий суддя :                                                             Л.В. Лавриненко

Судді:                                                                                 О.Ю. Аленін

 М.А. Мишкіна