ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
09 листопада 2021 року           справа №360/3289/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Гайдар А.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 р. у справі № 360/3289/21 (головуючий І інстанції Ірметова О.В.) за позовом Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області до ОСОБА_1 про звільнення земельної ділянки шляхом демонтажу тимчасової споруди,-

                                                      У С Т А Н О В И В: 

29 червня 2021 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшлим матеріали позовної заяви Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, яким просив зобов`язати ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку шляхом демонтажу тимчасової споруди - торговельного кіоску, розташованого за адресою: район будинку АДРЕСА_1 . 
В обгрунтування позову зазначено, що на адресу Лисичанського міського голови 18.10.2018 від ОСОБА_1 надійшла заява про видачу паспорту прив`язки для встановлення тимчасової споруди для впровадження підприємницької діяльності за адресою АДРЕСА_1 Заява відповідача була розглянута та 29.10.2018 був виданий паспорту прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності строком до листопаду 2019 року. Таким чином паспорт прив`язки закінчив свою дію 30.11.2019. 
16.11.2020 на адресу відповідача був направлений лист, яким було рекомендовано звернутись через Центр надання адміністративних послуг м. Лисичанськ із заявою про визначення можливості розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності (з подальшим оформленням паспорту прив`язки) або демонтувати тимчасову споруду, в зв`язку з закінченням терміну дії паспорту прив`язки, але даний лист залишився поза увагою Відповідача.
Таким чином, на момент звернення до суду з позовом тимчасова споруда не демонтована і Відповідач продовжує порушувати законодавчі та інші нормативно-правові акти, які регулюють порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності.
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 р. у справі № 360/3289/21 відмовлено у відкритті провадження, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України.                                                                                                                        Позивач не погодився з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржену ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що  з огляду на Закон України «Про благоустрій населених пунктів», Лисичанська міська військово-цивільні адміністрація, які тимчасово здійснюють повноваження Лисичанської міської ради та її виконавчих органів, наділена повноваженнями самоврядного контролю у сфері благоустрію та здійснює в цьому випадку владні управлінські функції.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.                                                                                                              Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …». Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».
Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п. 7 ч.1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Частиною 1 статті 19 КАС України визначена юрисдикція адміністративних судів.
Так, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом
При цьому, публічно-правовим спором визнається спір, у якому:
- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або
- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або
- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Тобто, наявність у спорі суб`єкта владних повноважень не вказує на наявність публічно-правового спору.
До юрисдикції цивільних судів віднесені справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства, відповідно до ст. 19 ЦПК України.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
З матеріалів позову вбачається, що Лисичанська міська військово-цивільна адміністрація Сєвєродонецького району Луганської області звернулась до суду з позовом про повернення земельної ділянки власникам землі відповідно до ст. 122 ЗК України.
Тобто, у наявності є спір, що виник з земельних правовідносин.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
З огляду на те, що дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, є підстави для відмови у відкритті провадження за даним позовом.
При викладених обставинах, колегія суддів вважає вірним вісновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі. 
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 р. у справі № 360/3289/21 - залишити без задоволення.                                                                                                                
Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 р. у справі № 360/3289/21 - залишити без змін.                                                                                       
Повне судове рішення складено 09 листопада 2021 року.  
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                      Т.Г. Гаврищук

                                                                                                                А.В. Гайдар