Справа № 2-359/11

П О С Т А Н О В А
Іменем України

28 жовтня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі: 
головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача), 
       суддів: Бисаги Т.Ю. і Кожух О.А.,
з участю секретаря Микуляк Є.В.,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Романа Романа Михайловича на ухвалу Тячівського районного суду від 16 липня 2021 року (у складі судді Сас Л.Р.) за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця, -
ВСТАНОВИВ:
        ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії приватного виконавця у червні 2021 р.
       Просила:
-визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Романа Р.М. у виконавчому провадженні 64964930 у частині арешту коштів, які надходять на банківський рахунок як заробітна плата, в частині незаконного списання 25.05.2021 р. із указаного рахунку зарплатних заощаджень у сумі 18 833,56 грн. (у розмірі понад 20% заробітної плати), а також у частині визначення відсотку відрахувань із заробітної плати в розмірі 25% замість 20%, які роботодавець повинен відраховувати із зарплати боржника;
-зобов`язати повернути на рахунок боржника незаконно стягнуті кошти заробітної плати в розмірі 18 833,56 грн.;
-скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Романа Р.М. у виконавчому провадження 64964930 про арешт коштів боржника від 25.03.2021 р. у частині накладення арешту на грошові кошти, що надходять від ГУ статистики Закарпатської області, як заробітна плата ОСОБА_1 .
На обґрунтування указала, що вона є боржником на підставі виконавчого листа Тячівського районного суду від 26.11.2020 р. про солідарне стягнення із неї на користь АТ «РайффайзенБанк Аваль» заборгованості в розмірі понад 76 880 грн.
25.03.2021 р. приватним виконавцем Романом Р.М. було відкрито виконавче провадження і того ж дня винесено постанову про накладення арешту на кошти боржника.
25 травня 2021 р. банком були списані кошти із зарплатного рахунку боржника в розмірі 23 541,56 грн. по усній вимозі приватного виконавця Романа Р.М. 
Згідно з постановою про звернення стягнення на заробітну плату приватний виконавець зобов`язав роботодавця боржника відраховувати із заробітної плати на користь стягувача кошти в сумі 25% від доходу (зарплати).
Однак, через постанову про накладення арешту на кошти, боржник не має змоги отримати інші 75% заробітної плати. Із заощаджень на зарплатному рахунку в розмірі 23 541,56 грн. приватний виконавець мав право утримати лише 20 %, тобто 4708 грн., а не списати всі кошти.
Боржник не заперечує проти стягнення боргу, але накладення арешту на банківський рахунок, на який поступає заробітна плата, є незаконною. У цьому випадку приватний виконавець перевищив свої повноваження.
Ухвалою Тячівського районного суду від 16 липня 2021 р. скаргу задоволено частково. 
Визнано неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Романа Р.М. у виконавчому провадженні № 64964930 в частині накладення арешту на грошові кошти, які надходять на банківський рахунок як заробітна плата.
Визнано неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Романа Р.М. у виконавчому провадженні № 64964930 в частині незаконного списання 25 травня 2021 р. із цього рахунку заощаджень заробітної плати в сумі 18 833,56 грн.
Визнано неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Романа Р.М. у виконавчому провадженні № 64964930 в частині визначення відсотку відрахувань із заробітної плати у розмірі 25 відсотків замість 20 відсотків, які роботодавець повинен відраховувати із заробітної плати ОСОБА_1 .
У решти вимог скарги відмовлено.
Приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Роман Р.М. просить скасувати цю ухвалу та прийняти нове судове рішення, яким скаргу ОСОБА_1 залишити без розгляду. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:
-судом незаконно поновлено скаржнику строки для оскарження дій приватного виконавця, оскільки боржник дізнався про винесені постанови 31 березня 2021 р., а не 01.06.2021 р., як констатував суд першої інстанції;
-на момент списання приватним виконавцем коштів йому не було відомо щодо належності рахунку, з якого були списані кошти для отримання заробітної плати;
-відрахування із заробітної плати боржника здійснюється за кількома виконавчими документами, відтак у спірних правовідносинах застосовуються положення ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою розмір відрахувань під час кожної заробітної плати не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати; отже, приватним виконавцем не порушено вказану вимогу закону, а стягнення здійснюються у розмірі 25 відсотків від заробітної плати боржника.
Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, із таких мотивів.
Суд першої інстанції дійшов наступних висновків:
-стосовно накладення арешту на рахунок, на який надходить заробітна плата, суд констатував, що виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом.Однак, постановою приватного виконавця накладено арешт на рахунок, на який здійснюється нарахування заробітної плати ОСОБА_1 , та на якому знаходилися її заощадження заробітної плати;
-стосовно незаконного списання приватним виконавцем заощаджень заробітної плати суд указав, що накладення арешту на рахунок, на який виплачується заробітна плата, та списання виконавцем коштів у повному розмірі, без обмежень, визначених законом, в силу приписів ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», яка обмежує цей розмір лише 20 відсотками від заробітної плати, з порушенням порядку звернення стягнення на заробітну плату, призвело до порушення прав ОСОБА_1 ;
-стосовно звернення стягнення на заробітну плату в розмірі 25 % замість 20 % суд констатував, що дії виконавця у частині визначення відсотку, у якому стягується заробітна плата ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за виконавчим документом, не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини (ст.70 Закону України «Про виконавчий збір»).
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції через їх відповідність обставинами справи, нормам матеріального та процесуального закону, що регулюють спірні правовідносин.
При цьому, судом першої інстанції було встановлено, що 25 березня 2021 р. приватним виконавцем Романом Р.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-359/11, виданого 26 листопада 2020 р. Тячівським районним судом про стягнення солідарно із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 76 880 грн. заборгованості за кредитним договором, 768 грн. - судового збору та 120 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи, боржником у якому є ОСОБА_1 а стягувачем АТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с.42).
Того ж дня приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, із резолютивної частини якої видно, що на підставі цієї постанови накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів в сумі 86 546,73 грн. (а.с.43).
Із довідки, виданої АТ КБ «ПриватБанк» 22 квітня 2021 р., убачається, що на рахунок НОМЕР_1 , на який виконавцем накладено арешт, ОСОБА_1 отримує зарплатні виплати (а.с.41).
Кошти, які знаходилися на вказаному рахунку 26 травня 2021 р. у повному обсязі, а саме - в розмірі 23 541,56 грн., зараховані на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа № 2-359/11, виданого 26.11.2020 р.,та згідно з розпорядженням № 64964930 від 31 травня 2021 р., затвердженого приватним виконавцем Романом Р.М., та платіжних доручень № 613 та 612 від 31 травня 2021 р. перераховано у таких розмірах:2040,14 грн. на користь приватного виконавця Романа Р.М.;20401, 42 грн. - перераховано на користь АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ»; 69 грн. перераховано витрат виконавчого провадження;31 грн. витрат виконавчого провадження;1000 грн. перераховано стягувачу АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» як повернення авансового внеску (а.с.67,68).
11 травня 2021 р.було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою звернуто стягнення на доходи боржника та постановлено здійснювати відрахування із доходів боржника відповідно до чинного законодавства на користь стягувача у розмірі 25 % до виплати загальної суми боргу в розмірі 86 546,73 грн. (а.с.44).
Із заяви ОСОБА_1 від 26 травня 2021 р. видно, що вона подала виконавцю заяву про те, що на рахунок № НОМЕР_1 вона отримує заробітну плату (а.с.69).
18 червня 2021 р. приватним виконавцем було винесено постанову про зняття арешту з коштів, відповідно до якої було знято арешт із рахунку НОМЕР_1 (а.с.70-71).
Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Згідно з п. п. 2, 5 ч.1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень, зокрема є: звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника та інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з п.1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
За приписами п. п. 6, 7, 21 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема:накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.
Згідно ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.
Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 5, 10 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.У порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.Такий арешт знімається, якщо протягом п`яти днів з дня його накладення стягувач не звернеться до суду про звернення стягнення на грошові кошти такої особи в порядку, встановленому процесуальним законом.
Згідно з ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.
Відповідно до п.1 ч.4 ст. 59Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
Стосовно доводу апеляційної скарги про те, що судом незаконно поновлено скаржнику строки для оскарження дій приватного виконавця, оскільки боржник дізнався про винесені постанови 31 березня 2021 р., а не 01.06.2021 р., як констатував суд першої інстанції, належить зауважити наступне.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно зі ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.
На обґрунтування указаного доводу апелянт додає рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, адресованого ОСОБА_1 (а.с.99). Однак, що саме було отримано ОСОБА_1 , із указаного повідомлення встановити неможливо. Крім того, в суді першої інстанції Роман Р.М. це рекомендоване повідомлення не надавав, відтак колегія суддів не може взяти його до уваги як обґрунтування пропуску ОСОБА_1 строку на звернення до суду зі скаргою.
Доводи апеляційної скарги, що стосуються законності списання коштів із рахунку, який призначений для нарахування заробітної плати, та законності стягнення 25% від заробітної плати боржника спростовуються матеріалами справи, а саме - постановою про зняття арешту з коштів від 18.06.2021 р. (а.с.70), якою знято арешт з рахункуНОМЕР_1 на підставі ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і на їх правильність не впливають.
Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.
Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384 ЦПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
1.Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Романа Романа Михайловича залишити без задоволення.
2.Ухвалу Тячівського районного суду від 16 липня 2021 року залишити без змін.
3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.
4.Повне судове рішення складено 11 листопада 2021 р.
Судді: