справа № 753/8463/15-ц
провадження № 22-ц/824/14159/2021
головуючий у суді І інстанції Арапіна Н.Є.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
         19 жовтня 2021 року                                                                             м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
за участю секретаря судового засідання - Зиль Т.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 липня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_2 заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Служба у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У лютому 2021 року заявник ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою за участю заінтересованих осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Служби у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа. 
Свої вимоги мотивував тим, що 24 червня 2015 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 за участю третьої особи Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні майном та стягнення моральної шкоди задоволено частково: зобов`язати ОСОБА_1 , ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 1/2 частиною кухні (літера «Б»), 1/2 частиною сараю (літера «В»), 1/2 частиною вбиральні (літера «Д»), 1/2 частиною споруджень під № 1-4 домоволодіння АДРЕСА_1 . Зобов`язати ОСОБА_1 , ОСОБА_3 передати ОСОБА_2 комплект ключів від кухні, сараю, вбиральні, споруджень під № 1-4. У зв`язку з перешкоджанням виконанню боржниками судового рішення відкриті виконавчі провадження були закриті у зв`язку з неможливістю виконання судового рішення та до органів внутрішніх справ було направлено подання про притягнення боржників до кримінальної відповідальності. На даний час слідчим відділом Дарницького Управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві проводиться досудове розслідування. Рішення суду на даний час не виконано. У зв`язку з чим просив поновити строк для пред`явлення на виконання виконавчого листа.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 липня 2021 року заяву задоволено.
Поновлено ОСОБА_2 строк для пред`явлення до виконання виконавчих листів № 753/8463/15, виданих Дарницьким районним судом м. Києва 04 грудня 2015 року на примусове виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва по справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 за участю третьої особи Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні майном та стягнення моральної шкоди.
Не погоджуючись із указаною ухвалою суду  ОСОБА_1 звернулась до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що при ухваленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, а саме: не досліджував наявність причин пропуску заявником строку для пред`явлення виконавчих листів №753/8463/15 до виконання, а також допустив порушення норм процесуального права, а саме: статей 81, 89, 127, 433 Цивільного процесуального кодексу України, що призвело до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування судового рішення відповідно до вимог пунктів 1, 4 частини 1 статті 376 Цивільного процесуального кодексу України.
Зазначає, що жодних доказів перешкоджання виконання рішення у справі №753/8463/15 заявник суду не надав. Крім того, не пояснив яким саме чином постанови про закінчення виконавчих проваджень можуть позбавити стягувача, зокрема заявника особисто, можливості надати до примусового виконання виконавчі документи у встановлений законом строк.
Звертає увагу, що заявник не навів пояснень та обґрунтувань, яким саме чином проведення кримінального розслідування, яке було розпочате ще 29 січня 2014 року (тобто, до набрання рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року у справі №753/8463/15 законної сили) унеможливило для заявника надання виконавчих листів №753/8463/15 до виконання у встановлений законом строк.
Вказує, що заявником не було надано суду доказів пропуску строку пред`явлення виконавчих листів №753/8463/15 у період їх чинності з 03 листопада 2015 року по 03 листопада 2018 року у зв`язку з наявністю непереборних та об`єктивних перешкод та труднощів або інших поважних причини, які не залежали від волі заявника, тому заява про поновлення строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання не повинна була бути задоволена судом першої інстанції.
Звертає увагу суду, що оскаржувана ухвала не містить висновків суду про те, з яких саме причин заявник пропустив строк на пред`явлення виконавчих листів №753/8463/15 року до виконання, в наслідок чого, суд не зазначив у своєму рішенні причин, які він вважає поважними для пропуску заявником строку на пред`явлення вищевказаних виконавчих документів до виконання.
Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.
У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Дудко О.В. просив апеляційну скаргу задовольнити, скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити у задоволення заяви.
Заявник ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що підстави для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.
В ході розгляду справи судом встановлено, що 24 червня 2015 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 за участю третьої особи Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні майном та стягнення моральної шкоди задоволено частково: зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 1/2 частиною кухні (літера «Б»), 1/2 частиною сараю (літера «В»), 1/2 частиною вбиральні (літера «Д»), 1/2 частиною споруджень під № 1-4 домоволодіння АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_3 передати ОСОБА_2 комплект ключів від кухні, сараю, вбиральні, споруджень під № 1-4. В іншій частині позову - відмовлено (а.с. 43-47, том 1).
3 листопада 2015 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року залишено без змін (а.с. 122-126, том 1).
4 грудня 2015 року Дарницьким районним судом м. Києва видано виконавчі листи для примусового виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року (а.с. 178, 182, 186, 189, том 1).
10 лютого 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 3 листопада 2015 року залишено без змін (а.с. 173-174, том 1).
Внаслідок указаного заявник просив поновити пропущений строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання, строк якого пропущений з поважних причин, і на думку заявника підлягав поновленню. 
На підтвердження заявлених вимог надав суду ухвалу Дарницького районного суду   м. Києва від 17 листопада 2020 року по справі № 753/18523/20 (а.с. 202-203, том 1), інформаційний лист Дарницького відділу державної служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про винесення державним виконавцем постанов про закінчення виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчих листів по справі № 753/9766/14, виданих Дарницьким районним судом м. Києва 25 березня 2015 року відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження (а.с. 205-206, том 1).
Суд задовольнив заяву, визнав поважною причиною пропуску строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання та поновив строк пред`явлення його до виконання. З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. В розумінні даної норми, під поважними причинами неможливості пред`явлення виконавчого документа до виконання слід вважати лише ті причини, які не залежали від волі стягувача і які об`єктивно унеможливлювали можливість дотримання останнім встановлених законом строків.
ОСОБА_1 , звертаючись до суду із апеляційною скаргою вказує, що заявником не підтверджена поважність причин пропущення строку, і відсутні підстави для його поновлення, оскільки рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року у справі № 753/8463/15 набрало законної сили 3 листопада 2015 року, тобто з моменту постановлення апеляційним судом м. Києва ухвали про залишення без змін вищевказаного рішення, а виконавчий лист виданий на примусове виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року у справі № 753/8463/15 міг бути пред`явлений до виконання у строк до 3 листопада 2016 року, а згідно з вимогами ЗУ «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII до 3 листопада 2018 року. 
З даним доводом колегія суддів погодитись не може з урахуванням наступного.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.
Відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
Згідно ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.
Відповідно до ч.1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Як убачається із матеріалів справи, 25 березня 2016 року головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень №49639103, 49685597, 49678942, 49679366 у зв`язку з перешкоджанням виконанню боржниками судового рішення та до органів внутрішніх справ було направлено подання про притягнення боржників до кримінальної відповідальності (а.с. 177, 181, 185, 188, том 1).
1 грудня 2018 року постановою Дарницького Управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві закрито кримінального провадження №12014100020000620 від 29 січня 2014 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України за фактом умисного невиконання рішення суду у зв`язку з відсутністю ознак складу злочину (а.с. 32-36, том 2).
Таким чином, із матеріалів справи вбачається, що можливість виконання судового рішення, на виконання якого видано виконавчий документ, залежить від дій боржника.
Колегія суддів вважає, що апелянтом не надано належних та допустимих доказів повного фактичного виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року по справі № 753/8463/15, як і не надано доказів у спростування обставини перешкоджання ними виконання судового рішення, яке не може бути виконане без участі боржника.
Також встановивши, що вперше виконавчий документ було пред`явлено до виконання вчасно, ОСОБА_2 не був повідомлений про винесення виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження та ту обставину, що із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання ОСОБА_2 заявлено у річний строк з дня коли він дізнався про указані обставини, колегія апеляційного суду вважає переконливими доводи заявника щодо наявності підстав для визнання поважними причин пропуску відповідного строку, а відтак для задоволення його заяви.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У справі "Бурдов проти Росії" від 7 травня 2002 року, Європейський суд з прав людини, вказав, що пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права ("право на суд"), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п. 1 ст. 6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їх справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухвалене будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова "судового розгляду" .
У справі "Soering vs UK" від 07.07.1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і сталий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.
Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд. Також у справі "Горнсбі проти Греції" Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.
Таким чином, процес примусового виконання судового рішення у цивільній справі необхідно розглядати як невід`ємну частину механізму судового захисту права в порядку цивільного судочинства виходячи з наступного:
1) мета цивільного судочинства, закріплена у ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України в редакції 2004 року та у ст. 2 в редакції 2017 року (захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави) в повній мірі досягається лише в результаті виконання вимог судового рішення. Виконавче провадження є логічним продовженням судового розгляду та не може без нього існувати, як і сам судовий розгляд втрачає сенс без можливості звернення судового рішення до примусового виконання;
2) провадження щодо примусового виконання судового рішення є проявом процесуального принципу обов`язковості судового рішення, без нього даний принцип перетворюється на просту декларацію.
З доводами апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 повинен цікавитися станом виконавчого провадження в межах розумних строків, колегія апеляційного суду у повній мірі погодитись не може, оскільки саме на боржникові лежить обов`язок виконання рішення суду і саме боржник повинен бути зацікавлений у якнайшвидшому його виконанні.
Будь-яких доказів того, що після набрання законної сили судовим рішенням боржники намагались його виконати, хоча б частково, але стягувач був в цьому не зацікавлений, боржниками не надано.
            Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення заяви про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання є правильним, оскільки заявником наведено обставини, які свідчать про поважність пропуску ним строку для пред`явлення для виконання виконавчого листа, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Керуючись ст.  367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 23 липня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 23 жовтня 2021 року.

Головуючий                                                                     Т.О. Писана
 
Судді                                                                                  К.П. Приходько
 
                                                                                            С.О. Журба