ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року 
м. Київ
справа № 804/6320/17
адміністративне провадження № К/9901/49131/18 

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Хохуляка В.В., 
суддів - Бившевої Л.І., Ханової Р.Ф.,
розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «СР ЛТД» до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.10.2017 (суддя - Горбалінський В.В.) та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2018 (головуючий суддя - Олефіренко Н.А., судді: Білак С.В., Шальєва В.А.) у справі №804/6320/17.

встановив:
Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «СР ЛТД» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 12.09.2017 № 0012161204

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.10.2017, залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2018, позов задоволено.

При прийнятті зазначених судових рішень суди попередніх інстанцій виходили з того, що факт виписки та реєстрації в ЄРПН кількох податкових  накладних за наслідками здійснення однієї господарської операції, з урахуванням помилковості її виписки та відсутності реєстрації першої такої накладної на час виписки та реєстрації в ЄРПН наступної, не може слугувати підставою для віднесення платником податків суми податку на додану вартість, вказаної у помилково виписаної податкової накладної,  до складу податкових зобов`язань.

Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, Головне управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області оскаржило їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.10.2017, постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2018 та прийняти нове рішення, яким відмовити в позові повністю. 

У доводах касаційно скарги Головне управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, посилаючись на положення пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187. Пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, зазначає, що суми податку на додану вартість в податкових накладних, реєстрація яких зупинена та в реєстрації яких відмовлено, підлягають включенню до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Позивач не скористався своїм правом та не надав відзив на касаційну скаргу, що не перешкоджає розгляду даної касаційної скарги.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, контролюючим органом проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість за червень 2017 року Товариства з обмеженою відповідальністю  фірма «СР ЛТД».
За результатами проведеної перевірки складено акт від 19.08.2017 №000022/04-36-12-04/20228099, в якому відображено висновки про порушення позивачем пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, а саме занижено суму податкових зобов`язань за червень 2017 року на суму ПДВ 167325 грн. за податковими накладними зареєстрованих в ЄРПН за червень 2017 року.

Вказаний висновок контролюючого органу обумовлений тим, що ТОВ «СР ЛТД» склало та зареєструвало в ЄРПН податкові накладні та розрахунки коригування на постачання товарів/послуг контрагентам-покупцям на суму ПДВ 727140,00 грн., проте відображено лише 559865,00 грн., а саме не віднесено до податкових зобов`язань суми податку по податковим накладним № 168 від 02.06.2017, № 168 від 27.06.2017 та № 500 від 27.06.2017.

На підставі названого акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.09.2017 № 0012161204, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 209156,25 грн. (167325,00 грн. - за податковими зобов`язаннями, 41831,25 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями).

Надаючи оцінку обставинам у справі, Верховний Суд виходить з наступного.

Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час проведення перевірки) встановлено право контролюючих органів проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно із вимогами пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України визначено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

За змістом пункту 76.1 статті 76 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Таким чином, камеральна перевірка за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства, предмет якої передбачає проведення контролюючим органом арифметичного та логічного контролю правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків; правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування; логічний зв`язок та узгодженість відповідних показників поточного періоду та їх зіставлення з показниками попередніх періодів).

Також під час камеральної перевірки може бути перевірена своєчасність: подання податкових декларацій (розрахунків); реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до них у ЄРПН, акцизних накладних та/або розрахунків до них у Єдиному реєстрі акцизних накладних; виправлення помилок у податкових накладних; сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання.
Інші обставини, які впливають на своєчасність, достовірність, повноту нарахування і сплати податків, є предметом перевірки контролюючим органом під час здійснення документальних перевірок у порядку, передбаченому статтями 77, 78 Податкового кодексу України.

Отже, враховуючи наведені вище норми Податкового кодексу України, перевірка достовірності та повноти нарахування і сплати податків, зокрема, правильність відображення податкових зобов`язань, є предметом документальної перевірки відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України.

Відтак, при збільшенні позивачу спірним податковим повідомленням-рішенням грошового зобов`язання з податку на додану вартість відповідачем порушено спосіб реалізації владних управлінських функцій, що дає підстави для висновку про протиправність спірного акта індивідуальної дії та утворює самостійну підставу для його скасування.

Аналогічне правозастосування викладене і в постановах Верховного Суду від 01.10.2018 у справі №821/1648/17, від 24.06.2020 у справі №640/18801/18, від 27.07.2020 у справі №824/843/16-а.

Відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Статтею 351 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Таким чином, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень не допустили порушень норм процесуального права, а неправильне застосування норм матеріального права не призвело до неправильного вирішення спору, вказані судові рішення слід змінити в мотивувальній частині, а в іншій частині - залишити без змін.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:
Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.10.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2018 у справі №804/6320/17 змінити в мотивувальній частині, а в іншій частині - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	В.В. Хохуляк Л.І. Бившева  Р.Ф. Ханова