Справа № 736/1390/21 	Головуючий у 1 інстанції Кутовий Ю.С. 	
Провадження № 33/4823/570/21 	  	
Категорія - ч. 1 ст. 130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2021 року 	місто Чернігів	

Чернігівський апеляційний суд в складі:
головуючого судді - Оседача М.М.,
за участі захисника-адвоката - Борисенка І.П., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Корюківського районного суду Чернігівської області від 27 жовтня 2021 року, -

                                        В С Т А Н О В И В :
Цією постановою:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, маючу на утриманні неповнолітню дитину, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , 

притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) з накладенням стягнення у виді штрафу у розмірі  17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.  
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у сумі 454 грн. 00 коп.

Як встановив суд, 28 серпня 2021 року о 02 год. 57 хв. в м. Корюківка, Чернігівської області, по вул. Вокзальній, ОСОБА_1 керувала автомобілем марки «ВАЗ-2101», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю з ротової порожнини, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці), від проходження огляду в медичному закладі та застосування приладу «Драгер» відмовилась в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушила п. 2.5 ПДР України та скоїла правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.  
Не погоджуючись з вказаною постановою суду особою, що притягується до адміністративної відповідальності була подана апеляційна скарга, в якій ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження по справі.
Вважає, що вказане рішення винесено з порушенням законодавства про адміністративні правопорушення, оскільки суд формально підійшов до розгляду справи та  не об`єктивно і не в повному обсязі дослідив всі матеріали справи. 
Звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що судом були взяті до уваги докази, які є неналежними. Так, вказує, що посилаючись на протокол про адміністративне правопорушення суд, не взяв до уваги того, що на ряду з вказаними ознаками алкогольного сп`яніння, зазначених в ньому, не було додано інших підтверджуючих даних щодо дійсності наявності цих ознак. Крім цього стверджує, що відеозапис, доданий до матеріалів справи не може бути прийнятий до уваги як доказ, оскільки не відображає події, яка зазначена в протоколі про адміністративне правопорушення, а також, він не є безперервним, як того вимагає чинне законодавство про адміністративні правопорушення. Зазначає, що за відсутності свідків, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, його не мали права складати, та вона не була належним чином ознайомлена з правами, згідно положень ст. 63 Конституції України, та ст. 268 КУпАП, що порушило її права на захист. 

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши захисника-адвоката Борисенка І.П. діючого в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, який висловився на підтвердження викладених в апеляційній скарзі вимог, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи забезпечив у відповідності до вимог ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП всебічне, повне та об`єктивне дослідження обставин вчиненого адміністративного правопорушення та навів докази, на основі яких у визначеному законом порядку встановив наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Не зважаючи на заперечення ОСОБА_1 , висловлене в апеляційній скарзі так і її захисника, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції на факт порушення п. 2.5 ПДР України, за яке передбачена відповідальність за ч. 1  ст. 130 КУпАП, що в даному випадку полягає у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому  законом порядку, вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення підтверджується наявним в матеріалах справи доказами, зокрема:
- даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР №473441 від 28 серпня 2021  року, який є офіційним документом, що засвідчує факт вчинення правопорушення, та в якому містяться пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, в графі «пояснення», про те, що вона була зупинена працівниками поліції в зв`язку з тим, що зупинилася для висадки пасажира у забороненому місці,  з протоколом ознайомлена (а.с. 3);
- відомостями, що містяться в направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 5); 
- відеоматеріалом, наявним у матеріалах справи та  переглянутим судом апеляційної інстанції (а.с. 6).
Досліджені під час розгляду в справі про адміністративне правопорушення докази, повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву. 
Вищезазначені докази в порядку ст.ст.251, 254 КУпАП в повному обсязі доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП в сенсі ст.62 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.
Наявним у справі про адміністративне правопорушення доказам  суд надав правильну оцінку та вірно встановив фактичні обставини справи щодо відмови особи, що притягується до адміністративної відповідальності від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння за наявності підозри знаходження особи в такому стані.

Судом апеляційної інстанції були перевірені доводи ОСОБА_1 про те, що працівники поліції, зазначивши ознаки алкогольного сп`яніння, які були підставами проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, не додали більше жодних підтверджуючих даних наявності таких ознак, що, на її переконання, тягне за собою як наслідок висновок про  відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення і визнані такими, що не знайшли свого фактичного підтвердження, оскільки проходження огляду на стан сп`яніння відповідно до встановленого порядку є імперативною нормою, так як передбачає обов`язкове проходження огляду  особою, щодо якої порушується таке питання.

Так, у відповідності до  Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі №1408/27853 від 10 листопада 2015 року, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
В даному випадку, поліцейським при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , та інших адміністративних матеріалів, на підтвердження її вини, було в повному обсязі дотримано вимог чинного законодавства про адміністративні правопорушення.
Твердження апелянти про те, що протокол є недійсним в зв`язку з тим що його було складено за відсутності двох свідків, не заслуговує на увагу, оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
В даному випадку працівниками поліції при складанні матеріалів про адміністративне правопорушення дотримано вимог вищезазначених норм законодавства про адміністративні правопорушення, з яких вбачається, що залучення свідків є обов`язковим лише тоді, коли у працівників поліції не має можливості застосувати засоби відеофіксації. 
Посилання, викладене в апеляційній скарзі на те, що відеозапис не є безперервним, хоча і знайшло своє підтвердження, однак, на переконання суду апеляційної інстанції, дана обставина жодним чином не спростовує вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 

При цьому, апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги з приводу того, що ОСОБА_1 не були належним чином роз`яснені їй права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, оскільки з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №473441 вбачається, в якому, окрім іншого, міститься графа про «роз`яснення прав та обов`язків особі»,  вказаний документ, який є одним із доказів по справі, нею особисто підписаний, що свідчить про те, що вона з ним ознайомлена в повному обсязі, а отже, і була ознайомлена з правами та обов`язками особи, що притягується до адміністративної відповідальності. 

Твердження, викладене в апеляційній скарзі з приводу відсутності у діях ОСОБА_1 складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення та відсутності її вини, внаслідок того, що дане адміністративне правопорушення вона не вчиняла, є таким, що не знайшло свого підтвердження під час перевірки доказів, які були предметом дослідження як  в суді першої інстанції, так і під час перегляду справи апеляційним судом.

Така позиція апелянта та сторони захисту розцінюється судом апеляційної інстанції як захисна, та направлена на уникнення відповідальності ОСОБА_1 за вчинене адміністративне правопорушення. 

Порушень закону, що тягнуть скасування постанови суду, як про це йде мова в поданій апеляційній скарзі, при апеляційному розгляді справи не було встановлено.

Адміністративне стягнення ОСОБА_1   накладено судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня її вини та в межах санкції ч. 1ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Враховуючи, що при розгляді справи судом першої інстанції не допущено порушень вимог ст. 280 КУпАП, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність особи, що притягується до адміністративної відповідальності у вчиненому правопорушенні, кваліфікацію її дій та необґрунтованість накладеного стягнення, підстав для скасування, або зміни постанови судді не вбачається.  
На підставі викладеного, керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд -  

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Корюківського районного суду Чернігівської області від 27 жовтня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно є остаточною і оскарженню не підлягає.   

Суддя	М. М. Оседач