ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/8433/21                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Шейко Т.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  02 листопада 2021 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
                   судді-доповідача:                       Собківа Я.М.,    
                                 суддів:                        Глущенко Я.Б., Черпіцької Л.Т.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом у якому просив:       
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в призначені йому пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" шляхом зарахування до пільгового стажу роботи за списком № 2 періоди роботи на пільговий посаді за списком № 2 з 29.12.1989 року по 01.10.2003 року, починаючи з моменту звернення за призначенням пенсії, а саме з 22.01.2021 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" шляхом зарахування до пільгового стажу роботи за списком № 2 періоди роботи на пільговий посаді за списком № 2 з 29.12.1989 року по 01.10.2003 року, починаючи з моменту звернення за призначенням пенсії, а саме з 22.01.2021 року.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в призначені ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ст. 114 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" шляхом зарахування до пільгового стажу роботи за списком № 2 періоди роботи на пільговий посаді за списком № 2 з 29.12.1989 року по 01.10.2003 року, починаючи з моменту звернення за призначенням пенсії, а саме з 22.01.2021 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22 січня 2021 року з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні, та обов`язковим зарахуванням до пільгового трудового стажу періодів роботи з 29 грудня 1989 року по 01 жовтня 2003 року.
В решті позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, посилаючись на порушення окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.     
Відповідно до ч.1   ст. 308 КАС України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1   ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
04 жовтня 20210 року позивач подав відзив на апеляційну скаргу в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, проте рішення суду першої інстанції підлягає зміненню з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що 22 січня 2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення пенсії із долученням до неї пакету необхідних документів, що підтверджується копією заяви про призначення пенсії разом з розпискою-повідомленням до неї.
Листом №2600-0303-8/25407 від 16 березня 2021 року Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві відмовило ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного стажу, передбаченого статтею 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що період роботи позивача на посадах, передбачених Списком №2 за спірний період з 29 грудня 1989 року по 01 жовтня 2003 року підлягає зарахуванню до пільгового стажу за Списком №2.
В обґрунтування причин, з яких суд відмовив у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах, суд першої інстанції зазначив про те, що повноваження пенсійного органу з призначення пенсії і обрахунку стажу є дискреційними.
Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, зазначає наступне. 
Відповідно до   статті 19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
У положеннях статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.
Відповідно до статті 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Пунктом 1 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV встановлено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 22 років 6 місяців у чоловіків.
Положеннями статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачені пенсії за віком на пільгових умовах.
Згідно з п.2 розділу ХV   Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"   пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону   в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених     Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Відповідно до пункту "б"   статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення"     право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої   статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.
Статтею 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення"     передбачено, що особам, які працювали до введення в дію цього     Закону     на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього     Закону     повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому     статтями 13 - 14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.
Судом першої інстанції було встановлено, що професія майстра будівельних і монтажних робіт проходить за Списком №2, розділ ХХІХ "Будівництво будинків і споруд …".
Так, Списком № 2 виробництв, цехів, професій та посад, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, затвердженим Постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року № 1173, розділом ХХІХ "Будівництво будинків і споруд …".
Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком (по старості) на пільгових умовах, затвердженим Постановою Ради Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року № 10, розділом ХХІХ "Будівництво, реконструкція, технічне переозброєння, реставрація та ремонт будівель, споруд та інших об`єктів" позиція 2290000б-23419 передбачені посада майстра будівельних і монтажних робіт.
Крім того, до пільгового стажу позивача зараховується весь період роботи на посадах, передбачених списками №2 незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків.
Положеннями статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
З наявних в матеріалах справи доказів, а саме записів в трудовій книжці, вбачається, що позивач працював з 29 грудня 1989 року по 01 жовтня 2003 року на посаді майстра будівельних і монтажних робіт, виконробом робіт.
Відтак колегія суддів наголошує, що записи трудової книжки позивача підтверджують право працівника на врахування відповідного пільгового стажу роботи для призначення пенсії за Списком №2.
Крім того, разом із заявою про призначення пенсії позивачем подано наступний перелік документів: трудова книжка; копія диплому; копія довідки про підтвердження пільгового стажу від 21 січня 2021 року №27; копія наказу про атестація робочих місць від11 лютого 1993 року №17; копія наказу затвердження атестації робочих місць від 09 лютого 2014 року №130; копія наказу про атестацію робочих місць від 19 лютого 2000 року №69; копія наказу про затвердження атестації робочих місць від березня 2001 року №23;  копія протоколу дослідження важкості та напруженості праці №6 від 26 січня 2001 року; копія протоколу дослідження важкості та напруженості праці №5 від 25 січня 2001 року; картка умов праці; довідка, що уточнює особливий характер праці або умов праці, які необхідні для призначення пільгової пенсії.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком та розробленими на виконання постанови №442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 № 41.
Відповідно до пункту 4 цього Порядку та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій, періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.
За правилами пункту 4.2 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого     наказом Міністерства праці та соціальної політики України 18.11.2005 № 383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за №1451/11731, результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.
Відповідно до Роз`яснень про проведення атестації робочих місць за умовами праці, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 21.08.2000 року №205, в окремих випадках за скрутного фінансово-економічного стану, що склався на підприємстві з незалежних від нього причин, для проведення атестації робочих місць, де не сталися докорінні зміни умов і характеру праці у зв`язку з впровадженням нових технологій, засобів виробництва, матеріалів, реконструкцією існуючих об`єктів, приміщень тощо, можливе використання результатів санітарно-гігієнічних досліджень факторів виробничого середовища і трудового процесу, отриманих під час попередньої атестації, за умови реалізації технічних і організаційних заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працівників за результатами попередньої атестації робочих місць і дотримання всіх інших вимог Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці.
Таким чином, атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації. Разом з цим, якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.
Основна ж мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Матеріали справи підтверджують, що первинна атестація робочого місця позивача проводилась вчасно.
Крім того, карта умов праці є одним із основних документів атестації робочих місць, складання якої передбачено пунктом 2.3 "Методичних рекомендацій для проведення атестації робочих місць за умовами праці", затверджених постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 №41.
Карта умов праці це документ, що узагальнює результати атестації робочих місць за умовами праці, яка оформлюється атестаційною комісією після проведення атестованою лабораторією гігієнічних досліджень.
Згідно наведених вище довідок, наданих роботодавцем, ОСОБА_1 , останній працював в особливо шкідливих та важких умовах. Згідно замірів факторів виробничого середовища і трудового процесу умови праці докорінно з 1989 року до 2003 року, тобто в межах законодавчо визначених періодах атестації умов праці.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 24.09.2020 року по справі № 2040/6395/18.
Отже, сукупний спеціальний трудовий стаж позивача, що надає йому право на отримання пенсії за вислугу років, становить 13 років 9 місяців 3 дні, а відповідачем протиправно не зараховано до стажу за вислугу років період: з 29 грудня 1989 року по 01 жовтня 2003 року, до спеціального трудового стажу.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що період роботи позивача на посадах, передбачених Списком №2 за спірний період з 29 грудня 1989 року по 01 жовтня 2003 року підлягає зарахуванню до пільгового стажу за Списком №2, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення позовних вимог позивача про визнання протиправним дій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у зарахуванні відповідного періоду роботи за Списком №2 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 ОСОБА_1 зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 період його роботи за відповідними професіями, передбаченими Списками №2, у період з 29 грудня 1989 року по 01 жовтня 2003 року, що в загальному складає 13 років 9 місяців та 3 дні пільгового стажу.
Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, колегія суддів прийшла до таких висновків.
Відповідно до п. 4 ч. 2     ст. 245 КАС України     у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Згідно з ч. 4     ст. 245 КАС України     у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені   Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними. 
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод     (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Така правова позиція  висловлена Верховним Судом у постанові від 08 листопада 2019 року справа № №227/3208/16-а.
Оскільки для прийняття рішення про призначення пенсії позивачем виконано всі умови для призначення пенсії відповідно до п. 2 ч.2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначення пенсії позивачу. 
Відтак, відсутні підстави для покладення на   відповідача обов`язку щодо вчинення певних дій щодо повторного розгляду заяви. Суд першої інстанції обрав неналежний спосіб захисту порушеного права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що в даному випадку наявні підстави для задоволенню  позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити позивачу з 22.01.2021 року пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, проте невірно визначив спосіб захисту порушеного права позивача. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2021 року - змінити.           
Згідно з ч. 1   ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України   кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених   статтею 78 цього Кодексу.  
Положеннями   ст. 242 КАС України   рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно із п. 4 ч. 1   ст. 317 КАС України     підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до ч. 4     ст. 317 КАС України     передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Керуючись статтями 242, 308, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення.           
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2021 року змінити, виклавши абзац третій його резолютивної частини наступним чином:
«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" шляхом зарахування до пільгового стажу роботи за списком № 2 періоди роботи на пільговий посаді за списком № 2 з 29.12.1989 року по 01.10.2003 року, починаючи з моменту звернення за призначенням пенсії, а саме з 22.01.2021 року.»
В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2021 року - залишити без змін.     
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.

              Суддя-доповідач                                                                                 Собків Я.М.

  Суддя                                                                                                    Глущенко Я.Б.

             Суддя                                                                                                     Черпіцька Л.Т.