ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2021 року	Львів	Справа № 140/6476/21 пров. № А/857/18208/21	

Восьмий  апеляційний  адміністративний  суд в складі:
головуючого судді:                                                 Гудима Л.Я.,
суддів:                                                                      Довгополова О.М., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року про закриття провадження, головуючий суддя - Мачульський В.В., постановлена у м. Луцьк, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -Державна казначейська служба України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, -
                                                     В С Т А Н О В И В:
В червні 2021 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУПФУ у Волинській області, третя особа - ДКС України, в якому просив визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати нарахованої пенсії за період з 01.01.2016 року по 30.11.2020 року в сумі 224 353,28 грн. та стягнути вказану суму заборгованості на користь позивача з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, індексації інфляції та 3 відсотків річних від суми боргу станом на дату виплати у відповідному місяці на особистий пенсійний рахунок позивача, виплативши всю заборгованість одним платежем.
Адміністративний позов обґрунтовано тим, що на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22.07.2020 року у справі №140/6339/20 (набрало законної сили 20.10.2020 року) відповідач здійснив перерахунок пенсії з 01.01.2016 року, поряд з тим питання виплати заборгованості за період з 01.01.2016 року по 30.11.2020 року у сумі 224 353,28 грн судом не розглядалося. На звернення позивача від 09.02.2021 року щодо погашення у добровільному порядку заборгованості, що утворилася після перерахунку пенсії, ГУ ПФУ у Волинській області листом від 25.02.2021 року повідомило про виплату коштів в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету з Державного бюджету України.
ОСОБА_1 вважав протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати заборгованості після перерахунку пенсії за період з 01.01.2016 року по 30.11.2020 року у сумі 224 353,28 грн. та такою, що суперечить чинному законодавству України щодо права на мирне володіння майном.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна казначейська служба України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії закрито.
Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на неї, в якій зазначає, що оскаржена ухвала винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповністю досліджені обставини справи, просить зазначену ухвалу скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що даний спір не є тотожним спором у справі №140/6339/20 відтак відсутні підстави для закриття провадження у справі.
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. 
Приймаючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.
Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті. Перешкодою для звернення до суду є наявність у тотожному спорі рішення або постанови суду, що набрали законної сили, або ухвали про закриття провадження у справі.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони й інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги з тих же підстав.
Відтак, позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави і предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників справи, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Підстава позову - це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду, а предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення.
Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.
Також, наявність спеціальних правових норм КАС України (ст.ст. 382, 383), направлених на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.
Суд попередньої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, оскільки спір у даній справі виник між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав, що уже були предметом розгляду суду у іншому провадженні, проте, на стадії виконання такого судового рішення.
Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 21.12.2020 року у справі №440/1810/19.
Однак, колегія суддів звертає увагу, що у справі №140/6339/20 предметом спору було визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо нездійснення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області від 22 березня 2018 року № 1377 про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області з 01 січня 2016 року здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії (з урахуванням виплачених сум) на підставі довідки Ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області від 22 березня 2018 № 1377 про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії, виплативши різницю між фактично отриманою та належною до виплати пенсією одним платежем.
Предметом даного спору є крім визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати нарахованої пенсії за період з 01.01.2016 року по 30.11.2020 року в сумі 224 353,28 грн., ще й стягнення вказаної суми заборгованості на користь позивача з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, індексації інфляції та 3 відсотків річних від суми боргу станом на дату виплати у відповідному місяці на особистий пенсійний рахунок позивача, виплативши всю заборгованість одним платежем.
Відтак, колегія суддів зазначає, що в даному спорі ті ж самі сторони, однак інший предмет та підстави звернення із даним позовом ніж ті, які були заявлені у справі №140/6339/20, у якій прийнято рішення.
При цьому, слід зауважити, що між позивачем і відповідачем існують правовідносини щодо виплати перерахованої суми пенсії на виконання рішення суду. Ці правовідносини не припинилися через відсутність коштів на таку виплату. 
Отже, невиконання чи неналежне виконання судового рішення є підставою для звернення позивача до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України, яка регулює визнання протиправними рішень, дій або бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, а не для звернення до суду з новим позовом у загальному порядку.
За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.08.2020 року у справі №1340/4630/18, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Також, відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.
Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі є передчасною та прийнята з порушення вимог КАС України, оскільки підстави для закриття провадження у цій справі відсутні.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд попередньої інстанції дійшов передчасного висновку про закриття провадження у справі, чим допустив порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а тому судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-
                                                   П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року про закриття провадження у справі №140/6476/21 - скасувати та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	В. В. Святецький