Справа № 147/1090/15-ц
Провадження № 22-ц/801/2567/2021
Категорія: 42
Головуючий у суді 1-ї інстанції Натальчук О. А.
Доповідач:Медвецький С. К.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року	Справа № 147/1090/15-ц	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Медвецького С. К.,

суддів: Копаничук С. Г., Оніщука В. В., 

учасники справи:

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом – Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом – ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу № 147/1090/15ц за апеляційною скаргою адвоката Калинчук А. С. в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Тростянецького районного суду Вінницької області від 02 листопада 2021 року, постановлену в складі судді Натальчук О. А., у залі суду,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог

 
У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Позов мотивовано тим, 17 грудня 2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» був укладений договір відступлення прав вимоги, згідно якого ПАТ «Альфа-Банк» набуло права вимоги по конкретно визначених кредитних договорах, укладених між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» і фізичними особами. 

Відповідно до цього договору відбулося відступлення права вимоги на користь ПАТ «Альфа-Банк» за договором про іпотечний кредит від 06 серпня 2007 року № 042.1/640, укладеним між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» з ОСОБА_1 , на підставі якого остання отримала кредит у сумі 110 500,00 доларів США. 

Через неналежне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань станом на 12 серпня 2015 року у неї утворилася заборгованість у загальній сумі 1 325 971,96 гривні, які позивач просив стягнути на свою користь з відповідачки у справі.

20 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Альфа-Банк», ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про визнання частково недійсним договору відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року. 

Позов мотивовано тим, що оспорюваний правочин стосується безпосередньо її інтересів, має ознаки договору факторингу, а сторони, що його уклали, на той момент не мали ліцензій на надання фінансових послуг факторингу, тому договір відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року в частині відступлення права вимоги за договором про іпотечний кредит від 06 серпня 2007 року № 042.1/640 є недійсним. 

02 листопада 2021 року АТ «Альфа-Банк» подало клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення справи № 760/28765/20 та набрання рішенням законної сили.

Клопотання мотивовано тим, що заборгованість по кредитному договору № 042.1/640 тривалий час не погашалась, тому АТ «Альфа-Банк» скористалося своїм правом передбаченим ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та звернуло стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на нього.

12 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М. А. прийнято рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень та внесені відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право приватної власності за АТ «Альфа-Банк».

Однак ОСОБА_1 оскаржує таке рішення в судовому порядку.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 січня 2021 року відкрито провадження у справі № 760/28765/20 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Альфа-банк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін М. А., про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запису про реєстрацію права власності.

У клопотанні АТ «Альфа-банк» просило суд зупинити провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 760/28765/20. 

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

 
Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 02 листопада 2021 року зупинене провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про визнання частково недійсним договору відступлення прав вимоги до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №760/28765/20 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін Максим Анатолійович, про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запису про реєстрацію права власності.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що результат розгляду цивільної справи № 760/28765/20 може вплинути на розгляд даної справи, а відтак існує об`єктивна неможливість розгляду справи № 147/1090/15-ц до вирішення іншої справи в порядку цивільного судочинства, що свідчить про наявність підстав, передбачених пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України для зупинення провадження у справі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

 
У жовтні 2021 року адвокат Калинчук А. С. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 15 листопада 2021 року для розгляду вказаної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 16 листопада 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано заінтересованій особі строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 23 листопада 2021 року справу призначено до апеляційного розгляду на 02 грудня 2021 року у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

 
В обґрунтування апеляційної скарги адвокат Калинчук А. С. зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення у ній має значення для справи, що розглядається, а саме неможливість її розгляду до іншої справи. У цій справі зібрані всі докази, необхідні для вирішення позовних вимог, а тому підстав для зупинення провадження у справі відсутні. Крім того, суд порушив права ОСОБА_1 на вирішення справи у розумні строки.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Позиція суду апеляційної інстанції

 
Згідно з частинами першою, другою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві (заявникові) у справі (пункт 6 частини першої статті 353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13ц).

За таких обставин, колегія суддів не бачить підстав для задоволення клопотання адвоката Калинчук А. С. та призначення справи до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. 

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зупиняючи провадження в указаній справі, суд першої інстанції виходив із того, що результат розгляду цивільної справи № 760/28765/20 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін М. А., про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запису про реєстрацію права власності, впливає на розгляд справи № 147/1090/15ц та існує об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення цивільної справи № 760/28765/20.

Суд апеляційної інстанції з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на таке.

Статтею 251 ЦПК України передбачено випадки у разі яких суд може зупинити провадження у справі.

Пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України визначено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Відповідно до цієї ж норми суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

З огляду на викладене, для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному конкретному випадку зобов`язаний з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у цій справі.

Пов`язаність справ полягає в тому, що рішенням суду в іншій справі встановлюються обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у цій справі. Обставини повинні бути такими, що мають значення для цієї справи, тобто зупинення провадження у цивільній справі, виходячи з мотивів наявності іншої справи, може мати місце тільки у випадку, коли у цій справі можуть бути вирішенні питання, що стосуються підстав заявлених позовних вимог або умов, від яких залежить їх розгляд.

Визнаючи наявність підстав, передбачених статтею 251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав заявлених у справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Аналогічного висновку дійшов Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року у справі № 61957цс16 та у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 308/5006/16ц, постанові Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 207/413/18 (провадження № 617608св20), постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 686/26138/18 (провадження № 6115181св20).

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, необхідність у зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у цій справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній зі справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

Незважаючи на те, що зупинення провадження у справі має тимчасовий характер, судам необхідно враховувати право кожної особи на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку та розглядати кожну справу без надмірного формалізму.

У справі, що переглядається предметом спору є стягнення заборгованості за договором кредиту та дійсність договору відступлення права вимоги.

Скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запису про реєстрацію права власності на іпотечне майно жодним чином не впливає на розмір заборгованості та дійсність договору відступлення права вимоги. 

Висновок суду про те, що результат розгляду справи № 760/28765/20 може вплинути на розгляд даної справи є помилковим, оскільки при розгляді справи суд першої інстанції може самостійно встановити обставини, необхідні для вирішення спору по суті заявлених позовних вимог.

У порушення вимог пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд першої інстанції, зазначивши конкретну справу, до вирішення якої зупиняється провадження у цій справі, не проаналізував предмет та підстави позовів у цих справах і не вказав обставини, які б давали обґрунтовані підстави для висновку про те, що наявність спору у справі про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запису про реєстрацію права власності вплине на справу про стягнення боргу та визнання недійсним договору. 

Крім цього, суд не обґрунтував, у чому саме полягає матеріально-правовий зв`язок між справою, що переглядається та справою № 760/28765/20. Тобто не мотивував, які саме факти, встановлені в іншій справі, будуть мати преюдиційне значення для цієї справи та в чому полягає неможливість самостійного встановлення судом обставин, що мають значення для правильного вирішення спору у цій справі.

Крім того, зупинивши провадження у справі, суд першої інстанції порушив право учасників справи на справедливий суд та розумні строки розгляду справи.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» (Жоффр де ля Прадель проти Франції) від 16 грудня 1992 року).

У справі «Bellet v. France» (Беллет проти Франції) ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Отже, суд першої інстанції формально розглянув клопотання АТ «Альфа-Банк» про зупинення провадження у справі, не обґрунтував об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи № 760/28765/20 та не врахував, що таке зупинення суперечить принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи й перешкоджає подальшому провадженню у справі. Справа перебуває в провадженні суду з вересня 2015 року. 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту шостого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з пунктом четвертим частини першої статті 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена з порушенням норм процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, ухвалу суду першої інстанції слід скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Щодо судових витрат

 
Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 2. ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Оскільки у справі не ухвалено рішення по суті заявлених позовних вимог, то правові підстави для розподілу судових витрат відсутні. 

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Калинчук А. С. в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Тростянецького районного суду Вінницької області від 02 листопада 2021 року задовольнити.

Ухвалу Тростянецького районного суду Вінницької області від 02 листопада 2021 року про зупинення провадження у справі скасувати. 

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                                 С. К. Медвецький

 
судді:                                                         С. Г. Копаничук

                                                                          В. В. Оніщук