ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" грудня 2021 р.           Справа№ 910/5825/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Шаптали  Є.Ю.
суддів:            Яковлєва М.Л. 
          Хрипуна О.О. 

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Карпійчука Дениса Федоровича 
на рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2021 у справі №910/5825/21 (суддя Бондарчук В.В.)
за позовом Фізичної особи-підприємця Карпійчука Дениса Федоровича 
до Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України"
про стягнення 140 152,50 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Карпійчук Денис Федорович (далі - ФОП Карпійчук Д.Ф./позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» (далі - ДУ «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України»/відповідач) про стягнення 140    152,50 грн забезпечення виконання договорів поставки, у тому числі: 47 424,70 грн - за договором поставки №1028/20 від 26.05.2020, 44    946,30 грн - за договором поставки №1158/20 від 01.07.2020 та 47   781,50 грн - за договором поставки №1171/20 від 02.07.2020.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.07.2021 провадження у справі за позовом Фізичної особи-підприємця Карпійчука Дениса Федоровича до Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» в частині стягнення забезпечення виконання договору поставки №1028/20 від 26.05.2020 у розмірі 47 424,70 грн - закрито.
У задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Карпійчука Дениса Федоровича до Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» в частині стягнення забезпечення виконання договору поставки №1158/20 від 01.07.2020 у розмірі 44 946,30 грн та забезпечення виконання договору поставки №1171/20 від 02.07.2020 в сумі 47 781,50 грн - відмовлено.
Вказане рішення мотивоване наступним:
- оскільки позивач звернувся до суду з цим позовом 09.04.2021, при цьому забезпечення за договором поставки №1028/20 від 26.05.2020 у розмірі 47 424,70 грн повернуто відповідачем 03.06.2021, тобто після відкриття провадження у справі, відповідно провадження у справі в цій частині підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмету спору;
- суд дійшов висновку, що неналежне виконання ФОП Карпійчуком Д.Ф. своїх зобов`язань за договорами поставки №1158/20 від 01.07.2020 та №1171/20 від 02.07.2020 у відповідності до п. 14.2. цих договорів, є підставою для неповернення забезпечення виконання договорів, відповідно Державна установа «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» правомірно відмовила позивачу у поверненні цього забезпечення, що має наслідком відмову у задоволенні позову.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Фізична особа-підприємць Карпійчук Денис Федорович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2021 у справі №910/5825/21 в частині відмови в задоволені позову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:
- умовами договорів та законодавством не передбачені випадки звернення забезпечувальних платежів у власність відповідача або випадки їх неповернення, а тому відповідач не може стати власником депозитів навіть у випадку порушення умов договору в частині строків поставки;
- депозити не є забезпеченням виконання зобов`язань та не можуть утримуватись відповідачем.
02.08.2021 безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Карпійчука Дениса Федоровича на рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2021 у справі №910/5825/21.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.08.2021 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Хрипун О.О., Кропивна Л.В.
На час надходження апеляційної скарги матеріали справи №910/5825/21 на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходили, у зв`язку з чим ухвалою від 09.08.2021 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Карпійчука Дениса Федоровича на рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2021 у справі №910/5825/21 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду міста Києва надіслати матеріали справи №910/5825/21 на адресу Північного апеляційного господарського суду.
06.09.2021 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали вказаної справи.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/4375/21 від 14.09.2021, у зв`язку з перебуванням судді Кропивної Л.В. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2021 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Яковлєв М.Л.., Хрипун О.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2021 у справі №910/5825/21 апеляційну скаргу   Фізичної особи-підприємця Карпійчука Дениса Федоровича на рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2021 у справі №910/5825/21 прийнято до свого провадження колегією суддів у визначеному складі.
Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Карпійчука Дениса Федоровича на рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2021 у справі №910/5825/21, розгляд якої ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Учасникам справи повідомлено про право подати відзив на апеляційну скаргу, відповідь на відзив, заяви, клопотання, заперечення   та встановлено строки на їх подання. 
11.10.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Узагальнені доводи відзиву зводяться до наступного:
- скаржником ігноруються п. 4 ч. 2 ст. Закону України «Про публічні закупівлі» та умови Договорів, а саме - пунктів 14.2 Розділу 14 Договорів, при цьому позивачем було порушено умови, визначені змістом Договорів;
- відповідач зазначає, що кошти, що надійшли як забезпечення виконання Договорів, які не повертаються учаснику у випадках, визначених Законом, підлягають перерахуванню до державного бюджету;
- договори між сторонами були підписані, що свідчить про те, що між центром і скаржником було досягнуто згоди стосовно умов договорів;
- дії відповідача щодо неповернення забезпечення виконання договорів скаржнику із зверненням коштів до Державного бюджету є правомірними та такими, що не суперечать чинному законодавству.
Відповідно до ч. ч. 1, 3   ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України)   у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Так, згідно з ч. 13   ст. 8 ГПК України   розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 3   ст. 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів дійшла висновку про необхідність вийти за межі граничного процесуального строку розгляду даної справи, здійснивши її розгляд у розумний строк, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України.
Суд апеляційної інстанції, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, за результатами проведення процедури державних закупівель, між Фізичною особою-підприємцем Карпійчуком Денисом Федоровичем (надалі - постачальник) та Державною установою «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» (надалі - покупець) укладено договори поставки    №1158/20 від 01.07.2020 та №1171/20 від 02.07.2020, відповідно до яких постачальник зобов`язався передати (поставити) у встановлений договором строк у власність покупця запасні частини до автомобілів, а покупець зобов`язався прийняти товар і оплатити його в порядку та на умовах, передбачених цими договорами.
Відповідно до п. 3.1. договорів постачальник власними силами та засобами відповідно до умов даного договору зобов`язується здійснити поставку товару на склад покупця. Товар повинен поставлятися постачальником окремими партіями за заявкою замовника протягом одного робочого дня після отримання ним від замовника заявки (письмової або електронної) на поставку товару.
Згідно з пунктом 8.3. договору за порушення строку поставки товару або строку заміни неякісного (невідповідного) товару на якісний (відповідний) в гарантійний період постачальник на вимогу покупця сплачує пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів постачальник додатково сплачує штраф в розмірі семи відсотків вказаної вартості.
У розділі 14 договорів сторони погодили умови забезпечення виконання договорів №1158/20 від 01.07.2020 та № 1171/20 від 02.07.2020.
Відповідно до п. 14.1. договорів, керуючись результатами проведення процедури закупівлі оприлюдненої на веб-порталі Уповноваженого органу (оголошення № UA-2020-04-14-005081-b та № UA-2020-04-14-005113-b), постачальник не пізніше дати укладення договору вносить на поточний рахунок покупця забезпечення його виконання у формі депозиту, в розмірі 5% від ціни договорів, що складає 44    946,30 грн за договором № 1158/20 та 47    781,50 грн за договором № 1171/20.
Згідно з п. 14.2. договорів покупець повертає постачальнику забезпечення виконання договорів про закупівлю: 44    946,30 грн за договором № 1158/20 та 47    781,50 грн за договором № 1171/20 протягом 5 банківських днів з моменту отримання відповідного листа постачальника (із зазначенням розрахункового рахунку для повернення забезпечення виконання договору), але не пізніше належного виконання умов договору.
У подальшому до договорів вносились зміни шляхом укладення додаткових угод.
У додаткових угодах № 3 до договорів №1158/20 від 01.07.2020 та №1171/20 від 02.07.2020 сторони за взаємною згодою вирішили продовжити строк дії договорів на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку 2021 року, відповідно викласти п. 13.1 договорів в новій редакції: «даний договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та реєстрації у покупця та діє до 31.03.2021, але в частині взаєморозрахунків - до повного їх виконання сторонами».        
На виконання умов п. 14.1. договорів, платіжними дорученнями № 119 та № 120 від 26.06.2020 позивачем перераховано на рахунок відповідача забезпечення виконання договорів про закупівлю, а саме: 44    946,30 грн за договором № 1158/20 та 47    781,50 грн за договором № 1171/20, відповідно.
Сторони стверджують, що 15.07.2020 відповідачем надіслано позивачу електронну заявку на поставку запасних частин до автомобілів за договорами №1158/20 та №1171/20 на загальну суму 510    622,00 грн.
27.07.2020 позивач здійснив поставку партії товару за видатковими накладними №№313, 321 та 312 від 16.07.2020.
25.08.2020 відповідач направив на адресу позивача претензію за вих. № 3607/51/01-2020 щодо неналежного виконання умов договорів №1158/20 від 01.07.2020 та №1171/20 від 02.07.2020, в якій вимагав сплатити пеню у розмірі 5    616,82 грн за несвоєчасну поставку товару згідно із заявкою від 15.07.2020.
11.12.2020 платіжним дорученням № 172 позивачем сплачено на користь відповідача пеню згідно з претензією № 3607/51/01-2020 від 25.08.2020 у розмірі 5    616,82 грн.    
21.12.2020 позивач звернувся до відповідача з листами за вих. № 21/2020 з вимогою повернути забезпечення виконання договорів, а саме: 44    946,30 грн за договором № 1158/20 та 47 781,50 грн за договором № 1171/20, у зв`язку з поставкою товару за цими договорами у повному обсязі.
У відповідь на ці вимоги, ДУ «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» листом за вих. № 730/51/01-2021 повідомила, що внаслідок неналежного виконання позивачем умов договорів № 1158/20 від 01.07.2020 та № 1171/20 від 02.07.2020, забезпечення виконання цих договорів у сумі 44    946,30 грн та 47    781,50 грн, не можуть бути повернуті на підставі п. 14.2. договорів поставки.
Таким чином, підставою для звернення до суду з цим позовом стала відмова відповідача у поверненні забезпечення виконання договорів поставки № 1158/20 від 01.07.2020 та № 1171/20 від 02.07.2020, яку позивач вважає незаконною.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та оцінивши доводи сторін, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до   ст. 11 ЦК України    цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За змістом ч. 1, 2    ст. 509 Цивільного кодексу України    зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених    статтею 11 цього Кодексу.
Згідно зі    ст. 526 ЦК України  зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього    Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.ч. 1, 4    ст. 202 ЦК України  правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.  Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Приписами ч. 1    ст. 626 ЦК України передбачено, що    договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 627 ЦК України  унормовано, що відповідно до    статті 6 цього Кодексу  сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього    Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частинами 1, 2    ст. 180 Господарського кодексу України  встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.
Відповідно до статті 265 ГК України  за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з    ст. 712 ЦК України  за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.  До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (ч. 1ст. 662  ЦК України).
Відповідно до ч. 1    ст. 664 ЦК України  обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Згідно з    ст. 526 ЦК України  зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього    Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою  статті 546 ЦК України  виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.
Частиною першою  статті 27 Закону України «Про публічні закупівлі»  передбачено, що замовник має право вимагати від переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі внесення ним не пізніше дати укладення договору про закупівлю забезпечення виконання такого договору, якщо внесення такого забезпечення передбачено тендерною документацією або в оголошенні про проведення спрощеної закупівлі.
Як було зазначено вище, за результатами проведення процедури державних закупівель, між позивачем та відповідачем укладено договори поставки    №1158/20 від 01.07.2020 та №1171/20 від 02.07.2020, відповідно до яких позивач зобов`язався передати (поставити) у встановлений договором строк у власність відповідача запасні частини до автомобілів, а відповідач зобов`язався прийняти товар і оплатити його в порядку та на умовах, передбачених цими договорами. У розділі 14 цих договорів сторони погодили умови забезпечення виконання договорів поставки.
При цьому, позивачем сплачено на користь відповідача забезпечення виконання договорів, а саме 44    946,30 грн за договором № 1158/20 та 47    781,50 грн за договором № 1171/20, що підтверджується платіжними дорученнями № 119 та № 120 від 26.06.2020.
Відповідно до ч. 2  ст. 27 Закону України «Про публічні закупівлі»  замовник повертає забезпечення виконання договору про закупівлю:
1) після виконання переможцем процедури закупівлі/спрощеної закупівлі договору про закупівлю;
2) за рішенням суду щодо повернення забезпечення договору у випадку визнання результатів процедури закупівлі/спрощеної закупівлі недійсними або договору про закупівлю нікчемним;
3) у випадках, передбачених    статтею 43    цього Закону;
4) згідно з умовами, зазначеними в договорі про закупівлю, але не пізніше ніж протягом п`яти банківських днів з дня настання зазначених обставин.
З вказаної правової норми вбачається, що відповідач наділений правом визначити необхідність надання учасником закупівлі забезпечення виконання договору, а також передбачити у договорі умови повернення чи неповернення такого забезпечення.
Як встановлено у п. 14.2. договорів  покупець повертає постачальнику забезпечення виконання договорів про закупівлю: 44    946,30 грн за договором № 1158/20 та 47    781,50 грн за договором № 1171/20  протягом 5 банківських днів з моменту отримання відповідного листа постачальника,  але  не пізніше належного виконання умов договору.
Водночас, відповідно до    ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Статтею 610 Цивільного кодексу України    передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або    виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч. 1    ст. 612 Цивільного кодексу України    боржник  вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Пунктом 3.1. договорів передбачено, що товар повинен поставлятися постачальником окремими партіями за заявкою замовника  протягом одного робочого дня після отримання ним від замовника заявки (письмової або електронної) на поставку товару.
Учасники справи зазначають, що 15.07.2020 відповідачем надіслано позивачу електронну заявку на поставку запасних частин до автомобілів за договорами № 1158/20 та № 1171/20 на загальну суму 510    622,00 грн.
Тобто, відповідно до положень пункту 3.1. договорів позивач зобов`язаний був здійснити поставку товару 16.07.2020.
Разом з тим, судом встановлено та не заперечується сторонами, що поставка цього товару відбулась 27.07.2020 за видатковими накладними № 313, 321 та 312 від 16.07.2020, тобто відбулось прострочення поставки товару на 11 днів.
Отже, з викладеного вище вбачається, що позивачем належним чином умови договорів поставки №1158/20 та №1171/20 не виконано, зокрема, відбулось прострочення поставки за заявкою від 15.07.2020 на 11 днів, що є неналежним виконанням позивачем умов договорів, та відповідно,    є підставою для неповернення забезпечення за цими договорами.
Колегією суддів враховано заперечення апелянта щодо вказаних висновків, однак суд апеляційної інстанції наголошує, що факт неналежного виконання ФОП Карпійчуком Д.Ф. своїх зобов`язань за договорами поставки №1158/20 від 01.07.2020 та №1171/20 від 02.07.2020, що сторонами не заперечується, за змістом п. 14.2. таких договорів  є підставою для неповернення забезпечення виконання договорів, а відтак судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Державна установа «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» правомірно відмовила позивачу у поверненні цього забезпечення, а тому відсутні підстави для задоволення позову.
Крім того, суд наголошує, що чинним законодавством не встановлено обмежень для учасників господарських відносин передбачити в договорі можливість одночасного стягнення пені та забезпечення виконання договору, передбаченого  Законом України «Про публічні закупівлі», у випадку порушення виконання господарських зобов`язань.
Отже, сплата позивачем пені, передбаченої п. 8.3. договорів поставки №1158/20 та №1171/20 за порушення строків поставки товару, не дає підстав вважати, що позивачем належним чином виконані зобов`язання за цими договорами.
Щодо повернення забезпечення за договором поставки № 1028/20 від 26.05.2020.
Судом враховано, що відповідач в процесі розгляду справи в суді першої інстанції у своєму відзиві на позовну заяву зазначив, що повернув суму забезпечення у розмірі 47    424,70 грн, на підтвердження чого долучив платіжне доручення № 2739 від 03.06.2021.
Згідно з п. 2 ч. 1  ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з цим позовом 09.04.2021, при цьому забезпечення за договором поставки №1028/20 від 26.05.2020 у розмірі 47    424,70 грн повернуто відповідачем 03.06.2021, тобто після відкриття провадження у справі, відповідно суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність закриття провадження у справі в цій частині у зв`язку з відсутністю предмету спору.
Разом з цим, колегія суддів наголошує, що вказане сторонами на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення не оспорюються.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Карпійчука Дениса Федоровича до Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» в частині стягнення забезпечення виконання договору поставки №1158/20 від 01.07.2020 у розмірі 44 946,30 грн та забезпечення виконання договору поставки №1171/20 від 02.07.2020 в сумі 47 781,50 грн.
Колегія суддів наголошує, що в апеляційній скарзі позивач не наводить обґрунтованих доводів щодо підстав для скасування оскаржуваного рішення.
Судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення повно та всебічно досліджено обставини справи, дано їм належну правову оцінку, висновки суду  ґрунтуються на належних та допустимих доказах, а тому доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши вищенаведені обставини, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2021 у справі №910/5825/21.  
Статтею 129 Конституції України  встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.ч. 1-3  ст. 13 Господарського процесуального кодексу України  судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст.ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України  належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до частини 1  ст. 86 Господарського процесуального кодексу України  суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. 
За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. 
Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). 
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2021 у справі №910/5825/21 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.
Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення.
З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Карпійчука Дениса Федоровича на рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2021 у справі №910/5825/21 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 86, 123, 126, 129, 269, 270, 275, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Карпійчука Дениса Федоровича на рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2021 у справі №910/5825/21- залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2021 у справі №910/5825/21 - залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за скаржником.
4. Матеріали справи № 910/5825/21 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Головуючий суддя                                                            Є.Ю. Шаптала 

Судді                                                                                М.Л. Яковлєв

                                                                                О.О. Хрипун