Справа № 342/117/20 
Провадження № 22-ц/4808/1387/21 
Головуючий у 1 інстанції Гайдич Р. М. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.,
суддів:                        Горейко М.Д., Пнівчук О.В.
за участю секретаря        Петріва Д.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Городенківського районного суду, ухвалене суддею Гайдичем Р.М. 1 липня 2021 року в м. Городенка, повний текст якого виготовлено 7 липня 2021 року, у справі за позовом Коломийської окружної прокуратури Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Городенківської міської ради до ОСОБА_1 про повернення майна з чужого незаконного володіння, стягнення заборгованості, стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки в розмірі орендної плати,
в с т а н о в и в:
У січні 2020 року Тисменицька місцева прокуратура звернулася в суду в інтересах держави в особі Городенківської міської ради Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_1 про повернення майна з чужого незаконного володіння, стягнення заборгованості, стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки в розмірі орендної плати.
Позовні вимоги мотивовано тим, що Тисменицькою місцевою прокуратурою при вивченні дотримання вимог чинного земельного законодавства у сфері земельних правовідносин встановлено, що 11.09.2012 року рішенням сесії Городенківської міської ради №1404 включено в перелік земельних ділянок, що підлягають передачі в оренду на конкурсних засадах земельну ділянку в напрямку с. Чернятин зліва орієнтовною площею 20 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель запасу міської ради.
В подальшому між Городенківською міською радою та орендарем ОСОБА_1 відповідно до результатів земельних торгів у формі аукціону проведеного 27.08.2014 року, цього ж числа укладено договір оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в м. Городенка (в межах населеного пункту), кадастровий номер 2621610100:01:011:0021, площею 20,0000 га. Однак орендна плата за використання даної земельної ділянки відповідачем своєчасно не сплачувалась, що призвело до недопоступлення значних коштів до бюджету.
Згідно наданого Городенківською міською радою розрахунку заборгованість відповідача по сплаті орендної плати за використання вищевказаної земельної ділянки станом на 01.01.2020 року становила 22537,49 грн., яка залишилася несплаченою і на сьогоднішній день.
Дана заборгованість утворилася за період з лютого 2019 року по серпень 2019 року. Останній платіж відповідачем проведено 29.10.2018 року у сумі 50503,00 грн., та станом на 01.01.2019 року за відповідачем рахувалася переплата в сумі 4751,95 грн. За січень-серпень 2019 року орендарю нараховано плату за користування земельною ділянкою в сумі 27364,23 грн. Починаючи з січня 2019 року орендна плата відповідачем не сплачувалася.
Останнім днем строку дії договору з врахуванням відсутності бажання орендаря скористатися його пріоритетним правом на продовження строку договору оренди було 28.08.2019 року. Таким чином договір оренди з 27.08.2019 року є припиненим.
Разом з тим, незважаючи на припинення дії договору оренди, відповідач утримує вказану земельну ділянку та не передає її власнику, а отже без достатніх підстав зберігає у себе майно – кошти за оренду землі.
Враховуючи викладене, Городенківською міською радою з урахуванням площі земельної ділянки розраховано розмір безпідставно збережених коштів як розмір плати за земельну ділянку, яка використовується ОСОБА_1 , за період з 28.08.2019 року по 23.01.2020 року у сумі 16615,08 грн.
Таким чином Городенківська міська рада позбавлена можливості використовувати земельну ділянку (надати в користування іншій особі) та отримувати доходи (плату за землю згідно договору), які вона могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. А порушення інтересів держави в даному випадку полягають у систематичному ненадходженні до місцевого бюджету коштів за використання земельної ділянки та невжитті належних та достатніх заходів по стягненню заборгованості по орендній платі за землю та поверненню земельної ділянки із боку орендаря - Городенківської міської ради.
Просить стягнути з відповідача в користь Городенківської міської ради заборгованість з орендної плати за землю в сумі 22612,28 грн.; стягнути з відповідача в користь Городенківської міської ради безпідставно збережені кошти в сумі 16615,08 грн.; зобов`язати відповідача повернути Городенківській міській раді земельну ділянку для ведення сільськогосподарського виробництва площею 20,0000 га, яка розташована в м. Городенка в межах населеного пункту (кадастровий номер 2621610100:01:011:0021).
Ухвалою Городенківського районного суду від 05.05.2021 року замінено по справі позивача - Тисменицьку місцеву прокуратуру на її правонаступника – Коломийську окружну прокуратуру Івано-Франківської області.
Рішенням Городенківського районного суду від 01.07.2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Городенківської міської ради безпідставно збережені кошти в сумі 11862,36 грн. Зобов`язано ОСОБА_1 повернути Городенківській міській раді земельну ділянку для ведення сільськогосподарського виробництва площею 20 га, яка розташована в м. Городенка в межах населеного пункту (кадастровий номер 2621610100:01:011:0021). Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Івано-Франківської обласної прокуратури витрати по оплаті судового збору в розмірі 4204,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає дане рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Вважає, що прокурором не було і не могло бути встановлено факт бездіяльності органу місцевого самоврядування, адже позов поданий в той самий день, що і повідомлення Городенківській міській раді, а тому немає доказів того, що повідомлення прокурора було кимось прочитано до подачі позову. Також прокурор своїм листом від 28.01.2020 року не повідомив про виявлені ним порушення, а у позові не зазначив, чи відомі йому причини незвернення з позовом Городенківської міської ради. Вважає, що вказане підтверджує відсутність бездіяльності органу місцевого самоврядування. Отже в прокурора не було повноважень для звернення до суду з даним позовом, а тому такий слід було залишити без розгляду.
Також, на його думку, прокурором як у своєму листі, так і в позові невірно визначено кінцевий строк дії Договору оренди від 27.08.2014 року, а саме 28.01.2020 року замість правильного 03.12.2019 року.
Вважає, що в даному випадку строк позовної давності не закінчувався, орендоване майно не відчужувалось, сума несплаченої оренди була мізерна, не було жодних негативних наслідків від користування ОСОБА_1 земельною ділянкою.
Посилаючись на ч. 6 ст. 33 ЗУ «Про оренду землі», вважає, що станом на дату подачі позову прокурором і на цей час Договір оренди землі 27.08.2014 року є пролонгованим на той самий строк і на цих самих умовах, оскільки Городенківська міська рада не надала йому протягом місяця з 03.12.2019 року жодних листів-повідомлень чи інших письмових заперечень щодо поновлення договору оренди, а тому відсутній обов`язок повертати Городенківській міській раді земельну ділянку.
Просить скасувати рішення Городенківського районного суду від 01.07.2021 року, позовну заяву Коломийської окружної прокуратури Івано-Франківської області залишити без розгляду.
02.09.2021 року від Коломийської окружної прокуратури Івано-Франківської області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано, що прокурором під час пред`явлення позовної заяви до суду в повній мірі дотримано вимоги чинного законодавства в частині представлення інтересів держави. Городенківській міській раді про факт допущення заборгованості по сплаті орендної плати було відомо ще з початку 2019 року. Однак, будучи обізнаним про це, даний орган місцевого самоврядування заходів, направлених на судове врегулювання даного питання, не здійснював. ОСОБА_1 звернувся до Городенківської міської ради із заявою про бажання продовжити оренду земельної ділянки 09.10.2019 року, тобто з порушенням п. 7 Договору, оскільки термін «не пізніше як 60 днів» минув після 03.10.2019 року. Таким чином останнім було порушено умови даного Договору та вимоги ЗУ «Про оренду землі». Просили у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Городенківська міська рада також подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що позовні вимоги прокурора підтримує та погоджується з необхідністю повернення Городенківській міській раді земельної ділянки у придатному для використання стані у зв`язку із припиненням договірних відносин сторін, які виникли із Договору оренди землі від 27.08.2014 року, та сплатити кошти за використання цієї землі. Вважає, що ОСОБА_1 безпідставно користується даною земельної ділянкою після закінчення договору оренди та без продовження дії даного договору. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
В судовому засіданні апеляційного суду апелянт підтримав вимоги апеляційної скарги.
Представники Коломийської окружної прокуратури Івано-Франківської області та Городенківської міської ради в судове засідання не з`явилися.
Представник Городенківської міської ради надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи в їх відсутності.
Представник Коломийської окружної прокуратури Івано-Франківської області причини неявки суду не повідомив, повідомлявся про час та місце слухання справи належним чином.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Городенківської міської ради №1404 від 11.09.2012 року було включено в перелік земельних ділянок, що підлягають передачі в оренду на конкурсних засадах, земельну ділянку в напрямку с. Чернятин зліва орієнтовною площею 20 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель запасу міської ради (т. 1, а.с. 12).
Згідно копії Протоколу №81 земельних торгів у формі аукціону з продажу права оренди земельної ділянки від 27.08.2014 року переможцем даних торгів є ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 13-14).
Того ж дня між Городенківською міською радою як орендодавцем та фізичною особою ОСОБА_1 як орендарем укладено Договір оренди землі, згідно якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку площею 20,0000 га для ведення сільськогосподарського виробництва в м. Городенка (в межах населеного пункту) – кадастровий номер 2621610100:01:001:0021 (т. 1, а.с. 15-19).
В п. 7 даного Договору вказано, що його укладено на 5 років, а в частині оплати - до повного його виконання. Після закінчення строку Договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше, ніж за 60 днів до закінчення строку дії Договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
Згідно п.п. 8, 10 Договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 27311 грн. 31 коп. без ПДВ в рік щомісячно до 10 числа поточного місяця.
Відповідно до п.п. 19, 34, 40 даного Договору передача земельної ділянки орендарю здійснюється у 5-тиденний термін після державної реєстрації цього договору за актом приймання-передачі. Цей Договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Дія Договору припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.
Згідно копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №195979298 від 11.01.2020 року право оренди вищевказаної земельної ділянки на підставі Договору оренди землі від 27.08.2014 року зареєстровано 03.12.2014 року (т. 1, а.с. 23-25).
Листами від 16.12.2019 року №582, від 15.01.2020 року №11 та від 23.01.2020 року №131 Городенківська міська рада повідомила Тисменицьку місцеву прокуратуру про те, що після закінчення дії договору оренди орендарем ОСОБА_1 земельна ділянка не була повернута в землі запису Городенківської міської ради та продовжує ним використовуватися, а також про наявність заборгованості по орендній платі та недотриманих коштів за оренду (т. 1, а.с. 26-32).
Згідно копій розрахунків виконавчого комітету Городенківської міської ради заборгованість ОСОБА_1 по орендній платі становить 22612,28 грн., сума недотриманих коштів за оренду земельної ділянки за період з 28.08.2019 року по 23.01.2020 року – 16615,08 грн. (т. 1, а.с. 26-29, 31-32).
Листом №03-406 вих.-20 від 28.01.2020 року Тисменицька місцева прокуратура повідомила Городенківську міську раду про наявність підстав для заявлення позову до ОСОБА_1 про повернення майна з чужого незаконного володіння, стягнення заборгованості в сумі 22612,28 грн. та стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки в розмірі орендної плати в сумі 16615,08 грн. (т. 1, а.с. 36-42).
Судом встановлено також, що згідно наданої відповідачем копії заяви він звертався до міського голови Городенківської міської ради з приводу продовження терміну дії оренди земельної ділянки на 5 років 09.10.2019 року (т. 1, а.с. 92).
Згідно копії квитанції №0.0.1601478983.1 від 31.01.2020 року ОСОБА_1 сплачено орендну плату в сумі 27365,00 грн. (т. 1, а.с. 104).
Відповідно до копії Акту №9 обстеження земельної ділянки від 13.04.2021 року, складеного комісією Городенківської міської ради з питань земельних відносин, природокористування, планування території Городенківської територіальної громади, земельна ділянка площею 20,0000 га кадастровий номер 2621610100:01:001:0021 використовується ОСОБА_1 . В результаті обстеження даної земельної ділянки виявлено, що орендар обробляє дану земельну ділянку (т. 1, а.с. 173).
31.05.2021 року ОСОБА_1 повторно подав міському голові Городенківської міської ради заяву про пролонгацію договору оренди землі на термін, визначений законодавством (т. 1, а.с. 175).
Згідно копії відповіді Городенківської міської ради від 25.06.2021 року №Р-179 для поновлення договору оренди заявнику необхідно було звернутися із заявою до Городенківської міської ради не пізніше 04.10.2019 року. А враховуючи, що справа про повернення Городенківській міській раді спірної земельної ділянки знаходиться на розгляді в суді, прийняття рішення про продовження договору оренди земельної ділянки можливе після винесення остаточного судового рішення та набрання ним законної сили (т. 1, а.с. 174).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач звернувся до Городенківської міської ради із заявою про бажання продовжити оренду земельної ділянки, яку він орендував, із порушенням строку, встановленого договором. Будь-яких рішень за його заявою, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_1  правомірно користується спірною земельною ділянкою, Городенківською міською радою не виносилось. Представник Городенківської міської ради під час розгляду справи проти задоволення позову прокурора не заперечував. Отже на даний час ОСОБА_1 безпідставно користується земельною ділянкою після закінчення договору оренди землі і без продовження дії договору оренди в передбачений умовами договору та нормами чинного законодавства спосіб. У зв`язку із чим позов підлягає до задоволення в частині зобов`язання ОСОБА_1 повернути Городенківській міській раді земельну ділянку після закінчення дії договору оренди землі від 27.08.2014 року. Разом з тим, оскільки під час розгляду справи встановлено сплату ОСОБА_1 20.01.2020 року, тобто до моменту звернення до суду з даним позовом, орендної плати в розмірі 27365,00 грн., в задоволенні позову в частині стягнення коштів за оренду земельної ділянки в сумі 22612,28 грн. слід відмовити, а вимога про стягнення коштів в сумі 16615,08 грн. підлягає зменшенню на суму переплати коштів та частковому задоволенню в сумі 11862,36 грн.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.
За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
З урахуванням цих норм суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, виходячи із підстав позову та встановлених обставин, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог (повністю чи частково) або відмову в їх задоволенні.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Відповідно до статей 251, 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
Відповідно до вимог частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Таким законом є, зокрема, Закон України «Про оренду землі» (Закон №161-XIV).
Стаття 13 даного Закону передбачає, що під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Схоже визначення договору оренди земельної ділянки міститься у частині першій статті 792 ЦК України.
Відповідно до статті 33 вищевказаного Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Отже, стаття 33 Закону в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, прямо передбачала подання орендарем у строки, визначені у частині другій цієї статті, повідомлення саме про поновлення договору оренди землі та проект додаткової угоди про таке поновлення. Шляхом надсилання орендодавцю відповідного письмового повідомлення орендар мав завчасно продемонструвати наявність у нього наміру продовжити користування земельною ділянкою. А орендодавець, будучи обізнаним із таким наміром, отримував можливість спланувати подальші дії у зв`язку зі спливом строку договору оренди землі, зважити доцільність пошуку інших потенційних орендарів, а за їх наявності - зіставити пропоновані ними умови оренди з умовами, викладеними у проекті додаткової угоди, яку надав орендар.
Тобто виникненню в орендодавця обов`язку прийняти рішення про поновлення договору оренди землі або про наявність заперечень щодо такого поновлення договору з надсиланням відповідного листа-повідомлення має передувати звернення орендаря з повідомленням про намір продовжити орендні правовідносини, до якого має бути додано проект додаткової угоди. Факт порушення орендодавцем місячного терміну для направлення орендареві листа-повідомлення про прийняте ним рішення у відповідь на вчасно надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди дає орендареві підстави розраховувати на можливість поновлення договору оренди землі в силу закону, а саме частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі». І саме у такому випадку відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі можна кваліфікувати як «мовчазну згоду» орендодавця на поновлення договору та той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 34 постанови від 31.08.2021 року у справі №903/1030/19 (провадження №12-4гс21). Також зазначене вказано в правових висновках Верховного Суду в постановах від 20.10.2021 року у справі №695/141/20 (провадження №61-3732св21), від 27.10.2021 року у справі №388/541/19 (провадження №61-7881св20).
У постанові від 03.11.2021 року у справі №910/7864/20 Верховний Суд наголошує, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною 1 статті 33 Закону №161-XIV, можлива лише за умови дотримання обома сторонами договору оренди встановленої цією нормою процедури і строків. Так, орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі (речення перше частини другої статті 33 Закону №161-XIV).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31.08.2021 у справі №903/1030/19 зауважила, що незалежно від того, чи бажають сторони змінити умови оренди на майбутнє, покладення на орендаря обов`язку з надсилання листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі з проектом відповідної додаткової угоди до спливу строку цього договору є вигідним для обох сторін і не є надмірно обтяжливим для будь-кого із них. Якщо орендар розраховував на відсутність потенційних орендарів (про яких орендодавець не зобов`язаний повідомляти) та завчасно не надіслав орендодавцеві лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі, а просто продовжив користуватися земельною ділянкою після спливу строку цього договору, він втрачав право оренди та ризикував отримати відмову орендодавця в укладенні нового договору оренди землі.
Отже, дійсний орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, маючи намір реалізувати переважне право перед іншими особами на продовження орендних правовідносин, зобов`язаний до закінчення строку оренди землі (у строки, визначені частиною 2 статті 33 вказаного Закону або договором оренди) повідомити про це орендаря та надіслати проект додаткової угоди.
Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (частина п`ята статті 33 Закону №161-XIV).
Важливість дотримання як строку звернення орендаря до орендодавця, так і відповіді орендодавця на таке звернення неодноразово підкреслювалось Верховним Судом, при цьому дотримання строку входить до п`яти обов`язкових юридичних фактів, наявність яких необхідна для поновлення договору оренди з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону №161-XIV: (1) орендар належно виконує його обов`язки за цим договором; (2) він повідомив орендодавця в установлені законом строки про намір поновити договірні відносини на новий строк; (3) до листа-повідомлення додав проект додаткової угоди про поновлення договору оренди землі; (4) продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; (5) орендодавець упродовж місяця після закінчення строку договору оренди землі письмово не повідомив орендаря про заперечення у поновленні цього договору (див. постанови від 10 квітня 2018 року у справі №594/376/17-ц, від 22 вересня 2020 року у справах №313/350/16-ц, №159/5756/18).
Щодо визначення конкретного строку, якого мають дотримуватись сторони договору оренди, стаття 33 Закону №161-XIV передбачає, що у випадку відсутності домовленості між сторонами договору щодо такого строку та не закріплення останнього в договорі, цей строк визначено нормативно - не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.
Таким чином, користуючись свободою договору, сторони мають можливість врегулювати строк звернення на власний розсуд, і у такому разі він має перевагу стосовно строку, зазначеного у статті 33 Закону №161-XIV. Верховний Суд звертається до власних правових висновків у постанові від 03.02.2021 у справі №915/1003/20.
Як вбачається з матеріалів справи, строк Договору оренди землі від 27.08.2014 року сплив 03.12.2019 року. Відповідно до його умов, після закінчення строку договору орендар має переважне право на його поновлення на новий строк. Для цього не пізніше, ніж за 60 днів до закінчення строку дії Договору він мав повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію, тобто до 05.10.2019 року.
Згідно п. 33 Договору оренди зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін.
Отже, умови Договору оренди передбачали обов`язок орендаря не пізніше 60 днів до закінчення строку договору звернутися до орендодавця з пропозицією підписати додаткову угоду, який ним було порушено, оскільки він звернувся до орендодавця з відповідною заявою 09.10.2019 року.
Таке порушення є істотним і таким, що унеможливлює поновлення договору оренди, виходячи із загальновстановлених цивільним законодавством принципів виконання договірних зобов`язань.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно положень статті 526 вказаного Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Із наведених положень законодавства вбачається, що коли одна із сторін за умовами договору взяла на себе певні зобов`язання, то інша сторона вправі очікувати, що такі будуть виконані у встановлені строки. У разі ж коли така сторона порушила умови договору, зобов`язання вважається не виконаним.
Таким чином відсутність звернення відповідача до Городенківської міської ради за 60 днів до спливу строку договору оренди з повідомленням про поновлення такого договору означає, що відповідач не реалізував право на поновлення договору оренди землі та не підтвердив у такий спосіб продовження користування земельною ділянкою після спливу строку цього договору.
З огляду на викладені норми права та обставини справи, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про пропуск відповідачем строку для продовження дії договору оренди, та, відповідно, задоволення позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_1 повернути орендовану земельну ділянку Городенківській міській раді, стягнення з ОСОБА_1 на користь Городенківської міської ради безпідставно збережених коштів в сумі 11862,36 грн.
При цьому місцевим судом враховано долучену відповідачем до матеріалів справи копію квитанції №0.0.1601478983.1 від 31.01.2020 року про сплату орендної плати в сумі 27365,00 грн., а іншого розрахунку заборгованості останнім суду не представлено.
Твердження апелянта про те, що станом на дату подачі позову прокурором і на даний час Договір оренди землі 27.08.2014 року є пролонгованим на той самий строк і на цих самих умовах згідно ч. 6 ст. 33 ЗУ «Про оренду землі», оскільки Городенківська міська рада не надала йому протягом місяця з 03.12.2019 року жодних листів-повідомлень чи інших письмових заперечень щодо поновлення договору оренди, спростовуються вищенаведеними нормами права та правовими висновками щодо виникнення в орендодавця обов`язку прийняти рішення про поновлення договору оренди землі або про наявність заперечень щодо такого поновлення з надсиланням відповідного листа-повідомлення тільки після звернення орендаря з повідомленням про намір продовжити орендні правовідносини у встановлений законом чи договором строк.
Що стосується доводів апелянта про те, що в прокурора не було повноважень для звернення до суду з даним позовом, оскільки ним не надано обґрунтування неможливості здійснення захисту інтересів держави Городенківською міською радою та не повідомлено про виявлені ним порушення, то слід зазначити наступне.
Так, відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з частиною другою статті 2 ЦК України учасником цивільних відносин є, зокрема, держава Україна, яка згідно зі статтями 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.
Частиною другою статті 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Одним з таких органів є прокуратура, на яку статтею 131-1 Конституції України, покладено представництво інтересів держави у в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».
У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 року №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини).
Ці міркування Конституційний Суд України зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак висловлене Судом розуміння поняття «інтереси держави» має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру».
Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко невизначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі №910/11919/17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року у справі №469/1044/17.
Частиною 4 ст. 56 ЦПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
В ч. 3 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» зазначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії (ч. 4 даної статті Звкону).
Звертаючись до суду із даним позовом, прокурор зазначив про наявність порушень інтересів держави, яке виразилося в протиправному користуванні земельною ділянкою органу місцевого самоврядування та ненадходженні до місцевого бюджету коштів за використання такої ділянки, обґрунтував необхідність їх захисту.
На виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор звертався до Городенківської міської ради з приводу необхідності судового захисту інтересів держави в даних правовідносинах, і останній було відомо про таку необхідність, про що свідчать копії листів міської ради від 16.12.2019 року №582, від 15.01.2020 року №11 та від 23.01.2020 року №131 про закінчення строку дії договору оренди та неповернення земельної ділянки орендарем, наявність заборгованості по орендній платі та недотриманих коштів за оренду.
Разом з тим Городенківська міська рада самостійно не вживала заходів для повернення земельної ділянки та стягнення відповідних коштів.
Також листом №03-406 вих.-20 від 28.01.2020 року Тисменицька місцева прокуратура повідомила Городенківську міську раду про звернення з позову до суду (т. 1, а.с. 36-42).
З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що в прокуратури були достатні правові підстави для звернення до суду з даним позовом.
Отже суд першої інстанції правильно дослідив наявні у справі докази у їх сукупності, надав їм належну оцінку, вірно визначив характер спірних правовідносин і норми матеріального права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для зміни чи скасування судового рішення, оскільки не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні апелянтом норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин та незгоди з рішенням суду.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Городенківського районного суду від 1 липня 2021 року - без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Городенківського районного суду від 1 липня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча:                                                                О.О. Томин
Судді:                                                                        М.Д. Горейко
                                                                               О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 30 листопада 2021 року.