УХВАЛА

06 грудня 2021 року 
м. Київ
справа № 640/18453/20
адміністративне провадження № К/9901/42002/21  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Тацій Л.В.,
суддів: Стрелець Т.Г.,  Стеценка С.Г., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року, ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року по справі №640/18453/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення заборгованості, - 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, в якому просила:
- визнати незаконними дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо невиплати гарантованої суми вкладу;
- стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 суму невиконаного грошового зобов`язання з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в загальному розмірі 439  372,79 грн., з яких 200 000,00 грн. - невиплачена сума гарантованого відшкодування коштів вкладу, 239 372,79 грн. - інфляційна індексація простроченої суми за час прострочення (інфляційні втрати);
- стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 три проценти річних від простроченої суми в розмірі 34 208,22 гривень;
- стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 55 000,00 гривень.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2021 року, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06  жовтня 2021 року, адміністративний позов задоволено частково:
- визнано протиправними дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо невиплати гарантованої суми вкладу;
- стягнено з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 гарантовану суму відшкодування за вкладом (депозитом) за договором банківського вкладу №32048 від 17 червня 2014 року в розмірі 200 000,00 грн. за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
В задоволенні решти позову відмовити.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2021 року заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на правничу допомогу залишено без задоволення.
Вважаючи судові рішення такими, що ухвалені з порушенням норм процесуального права та в яких неправильно застосовані норми матеріального права у випадку, якщо судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосовано норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, від 10.04.2018 у справі №910/10156/17, від 15.08.2019 у справі №823/787/16, від 21.01.2021 у справі №280/2635/20, від 17.08.2020 у справі №925/1067/19, від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.11.2019 у справі №910/906/18, від 26.06.2019 у справі №813/481/18, від 27.05.2021 у справі №580/3241/20, позивач звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду від 25 травня 2021  року в частині незадоволення позовних вимог, ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва, постанову Шостого апеляційного   адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року. Також заявник просить ухвалити нове рішення, яким врахувати інфляційну індексацію невиплаченої гарантованої суми відшкодування за вкладом за весь час прострочення виплати (інфляційні витрати) в розмірі 239   372,79 грн.; стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 три проценти річних від простроченої суми в розмірі 34   208,22 грн.; стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 55   000,00 грн.; стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу всього в розмірі 10% від загального розміру присудженого у справі стягнення.
За правилами частини 1 статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Предметом спору в даній справі є оскарження дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо невиплати гарантованої суми вкладу.
Колегія суддів перевірила наведені в касаційній скарзі обґрунтування підстав для відкриття касаційного провадження у справі, дослідила додані до скарги матеріали і дійшла висновку про наступне.
Щодо оскарження ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 10  червня 2021 року слід зазначити наступне.
Положеннями частини другої статті 328 КАС України передбачено, що у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені в пунктах 3, 4, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Відповідно до пунктів 3, 4, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 КАС України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо: 3) повернення заяви позивачеві (заявникові); 4) відмови у відкритті провадження у справі; 12) залишення позову (заяви) без розгляду; 13) закриття провадження у справі; 17) відмови у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами; відмови в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами; 20) заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження.
Таким чином, законодавець передбачив можливість касаційного оскарження ухвал суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку.
Згідно з відомостями, наявними в Єдиному державному реєстрі судових рішень, вказана ухвала судом апеляційної інстанції по суті заявлених вимог не переглядалася.
Аналіз правових норм та обставин справи дає можливість вважати, що підстави для відкриття касаційного провадження за даною касаційною скаргою в частині оскарження ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2021 року відсутні.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Щодо оскарження рішення Окружного адміністративного суду від 25 травня 2021  року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06  жовтня 2021 року слід зазначити таке.
Частиною 3 статті 3 КАС України передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 257 КАС України визначено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Як вбачається з тексту судового рішення, судом першої інстанції встановлено, що справа належить до справ незначної складності і справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.
Пункт 8 частини 2 статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують положення статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.
Відповідно до частини 4 статті 12 КАС України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"; 6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті   266-1   цього Кодексу.
Згідно з пунктом 10 частини 6 статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
З урахуванням того, що за предметом спору дана справа не належить до тих, які повинні розглядатися виключно за правилами загального позовного провадження, тому з урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, колегія суддів вважає, що вищезгадану касаційну скаргу подано на судове рішення у справі незначної складності, яка була розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах «а» - «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Доведення вищезазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.
На обґрунтування підстав касаційного оскарження відповідач покликається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
При цьому, позивач зазначає, що дана касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики у відстоюванні права вкладника на своєчасне отримання гарантованої суми відшкодування коштів свого вкладу, а саме у конкретному питанні відповідальності Фонду за порушення (не лише виконання, а й прострочення) своїх законних грошових зобов`язань. Також, заявник зазначає, що дана справа становить значний суспільний інтерес, оскільки законне, обгрунтоване та справедливе рішення сприятиме зміцненню довіри до банківської системи України, слугуватиме захисту та утвердженню в Україні конституційного та конвенційного права на власність. Крім цього, позивач вказує на те, що справа має виняткове значення для позивача, оскільки порушення його майнового права дискримінаційно, безвідповідально, безсанкційно та безкомпенсаційно триває вже 7 років, а також через значний розмір завданих збитків.
Однак, скаржником не обґрунтовано, в чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.
Характер спірних правовідносин, предмет і категорія спору, коло учасників спірних правовідносин, правозастосовча практика, що складалася з приводу спорів цієї категорії, непоодинока кількість справ з подібними позовними вимогами, відсутність ознак, які роблять цю касаційну скаргу відмінною від інших, дають підстави вважати, що судові рішення, які ухвалені у цій справі, як у справі незначної складності, не підлягають касаційному оскарженню.
Обґрунтовані посилання на існування інших обставин, передбачених підпунктами "а"-"г" п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, у касаційній скарзі відсутні, та такі обставини не вбачаються з поданих матеріалів касаційної скарги.
Касаційна скарга в частині наведених у ній обґрунтувань вимог до суду касаційної інстанції містить лише посилання на фактичні обставини справи, підстави непогодження з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи та застосування нормативно-правових актів. 
Верховний Суд звертає увагу на те, що можливість відкриття касаційного провадження у малозначних справах залежить виключно від обставин конкретної справи: її значення для формування єдиної правозастосовчої практики; неможливості спростування особою, яка подає касаційну скаргу, обставин, встановлених оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді іншої справи; значного суспільного інтересу справи чи її виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; помилкового віднесення судом справи до категорії справ незначної складності.
Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".
Зазначене узгоджується з Рекомендаціями № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумачення закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.
Одночасно з цим, колегія суддів зазначає, що частина 4 статті 328 КАС України, у тому числі і її пункт 1 законодавцем визначені як підстави, з яких може бути оскаржене судове рішення, що підлягають касаційному оскарженню (за загальним правилом КАС України або за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 цього Кодексу).
Отже, оскільки ця справа є справою незначної складності в силу приписів пункту 10 частини шостої статті 12 КАС України, заявником наявність підстав, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не доведена, тому обґрунтуванням підстав оскарження судових рішень, визначеним частиною четвертою статті 328 КАС України колегія суддів оцінки не надає.
Таким чином, оскільки оскаржуване судове рішення прийняте у справі незначної складності за результатом розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, а передбачені пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України виняткові обставини відсутні і належні обґрунтування щодо їх наявності не наведено, тому у відкритті касаційного провадження у даній справі слід відмовити.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 257, 328, 333, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року, ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року по справі №640/18453/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення заборгованості.
Надіслати скаржнику копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                Л.В. Тацій
Суддя                                                                                                    С.Г. Стеценко
Суддя                                                                                                    Т.Г. Стрелець