Ухвала
19 жовтня 2021 року
м. Київ
справа № 535/570/21
провадження № 61-16464ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,         
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 12 серпня 
2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року у справі за скаргою  ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень 
у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) Лукмасла Миколи Миколайовича, щодо винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника, 
ВСТАНОВИВ:
У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень 
у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) Лукмасла М. М. (далі - головний державний виконавець), та просив: визнати неправомірними дії головного державного виконавця щодо винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 28 квітня 2021 року по зведеному виконавчому провадженню ЗВП № 57489912, до складу якого входить виконавче провадження ВП № 64019630 з виконання виконавчого листа № 535/1085/20 від 29 грудня 2020 року, виданого Котелевським районним судом Полтавської області про стягнення заборгованості 
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 19 010 510,00 грн, 
а також скасувати винесену головним державним виконавцем постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 28 квітня 
2021 року по зведеному виконавчому провадженню ЗВП № 57489912 до складу якого входить виконавче провадження ВП № 64019630 
з виконання виконавчого листа № 535/1085/20 від 29 грудня 2020 року, виданого Котелевським районним судом Полтавської області про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 
у розмірі 19 010 510,00 грн. 
Скарга обґрунтовувалась тим, що постанови винесені з порушенням статей 28, 56 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 10 розділу 8 Порядку звернення стягнення на майно боржника Інструкції з організації примусового виконання рішень, а саме: опис та арешт майна боржника проводився без його присутності; вимоги державного виконавця про надання доступу до земельної ділянки для опису та арешту не надходило, що позбавило можливості державного виконавця належним чином дослідити майно, що описувалось, а саме здійснити перевірку наявності на ній комунікацій, які повинні бути обов`язково зазначені в постанові; у постанові відсутні підписи боржника та стягувача, проте вказано, що вона буде направлена рекомендованою кореспонденцією, що є грубим порушенням, при цьому, була направлена для ознайомлення лише 19 травня 2021року; при проведені опису майна було порушено принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній об`єктів, оскільки описана земельна ділянка площею 1,1959 га, з кадастровим номером - 5322255100:30:002:2197, створена шляхом об`єднання двох земельних ділянок площею 0,1724 га та 1,0235 га, які перебувають під іпотекою, та на якій розміщено майновий комплекс бази обслуговування автотранспорту, ринковою вартістю 11 425 070,00 грн; постанова про опис та арешт земельної ділянки не містить посилання на комунікації, які на ній розміщені; 
у постанові зазначено місце опису та арешту майна - АДРЕСА_1 , за участі зберігача майна - ОСОБА_3 , та двох понятих, тоді як 28 квітня 2021 року вказані особи були відсутні за місцем проведення виконавчої дії.
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 09 жовтня 2020 року у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про витребування документів, які б підтверджували повноваження ОСОБА_5 на представництво при розгляді скарги, відмовлено.
Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 12 серпня 2021 року, залишеною без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дії головного державного виконавця щодо винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 28 квітня 2021 року по зведеному виконавчому провадженню ЗВП № 57489912, до складу якого входить виконавче провадження ВП № 64019630 з виконання виконавчого листа №535/1085/20 від 29 грудня 2020 року, виданого Котелевським районним судом Полтавської області про стягнення заборгованості 
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 19 010 510,00 грн та скасування винесеної головним державним виконавцем постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 28 квітня 2021 року по зведеному виконавчому провадженню ЗВП № 57489912, до складу якого входить виконавче провадження ВП № 64019630 з виконання виконавчого листа № 535/1085/20 від 29 грудня 2020 року, виданого Котелевським районним судом Полтавської області про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 19 010 510,00 грн, відмовлено повністю. 
Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що дії головного державного виконавця щодо винесення вказаних постанов 
з моменту виявлення майна відповідають вимогам частин 1-4 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження». 
08 жовтня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 12 серпня 
2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року (надійшла до суду 11 жовтня 2021 року), вякій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанції норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про задоволення його скарги в повному обсязі.
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Примусове виконання рішень, відповідно до статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.
Закон України «Про виконавче провадження» встановлює обов`язок виконавця відкрити виконавче провадження та прийняти виконавчий документ до виконання, вживати заходів щодо примусового виконання.
Відповідно до частин першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
 
Згідно з пунктом 6 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.
Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, за виключенням постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.
За змістом частин 1-4 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти)боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
Частиною п`ятою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. 
У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються: 1) якщо опису підлягає земельна ділянка - її розмір, цільове призначення, наявність комунікацій тощо; 2) якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди; 3) якщо опису підлягає транспортний засіб - марка, модель, рік випуску, об`єм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо. Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.
Згідно з пунктом 10 розділу 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень постанова про опис та арешт майна (коштів) підписується виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна (коштів). У разі відмови від підпису осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в постанові.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконанні у головного державного виконавця перебуває зведене виконавче провадження ЗВП № 57489912, до складу якого входить виконавче провадження 
ВП № 64019630 з виконання виконавчого листа № 535/1085/20 
від 29 грудня 2020 року, виданого Котелевським районним судом Полтавської області про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 19 010 510,00 грн.
З метою забезпечення виконання рішення суду головним державним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 28 квітня 2021 року, відповідно до якої описано 
та накладено арешт на наступне майно: земельна ділянка площею 1,1959 га, кадастровий номер 5322255100:30:002:2197 для розміщення 
та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг 
та допоміжних операцій, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначено, що вказане майно потребує експертної оцінки, на описане майно накладено арешт та встановлено обмеження права користування ним: будь-який вид відчуження; призначено відповідальним зберігачем ОСОБА_3 та попереджено його про кримінальну відповідальність; виконавчі дії проведені у присутності понятих, яким роз`яснені їх права та обов`язки, відповідно до статті 22 Закону України «Про виконавче провадження».
Судами встановлено, що з копії листа виконуючого обов`язки начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
(м. Суми) від 19 травня 2021 року № 02.1.18/6004 вбачається, що ОСОБА_1 направлено копію постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 28 квітня 2021 року.
Заявник, звертаючись до суду, вказував, що: він, як боржник, не був належним чином повідомлений про проведення виконавчих дій з опису та арешту майна; зберігача майна та двох понятих не було 28 квітня 
2021 року за місцем проведення виконавчої дії; постанова не містить посилання на комунікації, які на ній розміщені; описане майно перебуває під іпотекою.
Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції стосовно того, що посилання заявника на те, що зберігача майна та двох понятих не було 28 квітня 2021 року за місцем проведення виконавчої дії носять характер припущень, а тому не можуть бути покладені в основу предмета доказування. 
Також, суди першої та апеляційної інстанції вірно встановили, що 
у матеріалах скарги наявні докази того, що кредит, наданий 
АТ «Імексбанк» та забезпечений земельними ділянками, погашений 
у повному обсязі 23 липня 2014 року, а тому спірна земельна ділянка не перебуває під іпотекою. 
Посилання заявника на те, що він, як боржник, не був належним чином повідомлений про проведення виконавчих дій з опису та арешту майна, не заслуговує на увагу, оскільки відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень присутність боржника при вчиненні дій з опису та арешту майна також не є обов`язковою. До обов`язку державного виконавця відноситься лише повідомлення сторони шляхом надіслання постанови про опис та арешт майна простим поштовим відправленням.
Верховний Суд не бере до уваги посилання заявника на те, що при описі та арешті земельної ділянки головним державним виконавцем не було враховано майно, яке розташовано на даній ділянці, з огляду на те, що судами попередніх інстанцій встановлено, що данемайно, як комунікації, вже описане як нерухоме в межах виконавчого провадження та реалізоване.
Суд апеляційної інстанції вірно вказав, що висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 535/44/16-ц, не впливають на розгляд даної скарги, оскільки в межах вказаної справи переглядались рішення судів щодо розгляду подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Лукмасла М. М. про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстроване за ним у передбаченому законом порядку.
Колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що доводи заявника стосовно неописаних побутових приміщень за адресою АДРЕСА_1 
є необґрунтованими, оскільки відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» опису підлягають рухоме та нерухоме майно боржника.
Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої та апеляційної інстанції, не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених 
у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити 
у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Оскільки правильне застосування судами першої та апеляційної інстанції законодавства України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, 
а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судового рішення, то колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга на Котелевського районного суду Полтавської області від 12 серпня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року є необґрунтованою та 
у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою 
 ОСОБА_1 на ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 12 серпня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції 
(м. Суми) Лукмасла Миколи Миколайовича, щодо винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника, відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                   Г. В. Коломієць 
                                                                                                       Б. І. Гулько
                                                                                                         Д. Д. Луспеник