19.10.21
33/812/337/21

МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Справа № 470/356/21 Головуючий у місцевому судді Луста С.А.
Провадження № 33/812/337/21 Головуючий у апеляційному суді Темнікова В.І.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року Миколаївський апеляційний суд у складі:
   головуючого  судді      -    Темнікової В.І.,
   за участю: секретаря   -  Біляєвої В.М.,
особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , 
його захисника - Терлецької Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 24 вересня 2021 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, зареєстрованого за адресою : 
АДРЕСА_1 , працюючого водієм у ФГ 
«Гончаренко Агро Експорт»,
притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, - 
в с т а н о в и в:
        
       Постановою судді Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 24 вересня 2021 року встановлено, що 20 червня 2021 року о 02 годині 17 хвилин по вулиці Чигрина в смт. Березнегувате Миколаївської області, водій ОСОБА_1 керував мопедом марки " Yamaha " б/н, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода. Від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП.
       Зазначеною постановою судді від 24 вересня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладеного на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 гривень з позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік.
Не погоджуючись з постановою судді, особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову судді Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 24 вересня 2021 року та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
В апеляційній скарзі зазначає, що зазначені та встановлені судом першої інстанції обставини не відповідають фактичним обставинам та нічим не підтверджуються. Стверджує, що 20 червня 2021 року, працівники поліції його не зупиняли, так як у ту ніч він був за межами смт. Березнегувате, працював комбайнером на косовиці, а вночі охороняв сільгосптехніку.
Також вважає, що вказана постанова судді суттєво відрізняється від складеного старшим сержантом поліції Хапуном Євгенієм Олександровичем протоколу, датованого 20.06.2021р. серія ДПР №210022, в якому зазначено, що цей протокол складено відносно громадянина Гуся, який керував мопедом «Honda DIO». Тобто до нього, ОСОБА_1 , він ніякого відношення не має.
Вважає, що у постанові судді зазначено, що він керував мопедом «Yamaha», у зв`язку з тим, що він суду пояснив, що у своїй власності мопеда «Honda DIO» він не має, і ніколи не мав, а в наявності є мопед «Yamaha», що належить його мамі, що підтвердив довідкою.
Окрім вищезазначеного, з відеодиску взагалі не вбачається якого числа відбувалися ці події, оскільки ні дати, ні часу, під час перегляду відеодиску зазначено не було. Технічний засіб, на якому здійснювалася відеофіксація цих подій не записаний та не ідентифікований ні у протоколі поліції, ні у постанові суду, що на думку апелянта, викликає обґрунтовані сумніви щодо цих подій саме 20.06.2021 року, тим більше, що безперервний запис відеозйомки не вівся.
ОСОБА_1 зазначає, що дійсно, близько пів року тому, коли він повернувся з Польщі (знаходився там на заробітках) його зупиняли працівники поліції, тоді були складені постанови за їзду без шолому та відсутність водійських прав, протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП при цьому не складався, керував він тоді мопедом «Yamaha».
Також вказує, що підтвердженням його невинуватості у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення є відсутність пояснень у протоколі та відсутність його підпису у ньому.
Окрім того, зазначає, що свідки зазначених подій ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на покази яких як на доказ його вини у постанові посилається суддя, судом першої інстанції допитані не були.
З огляду на вищезазначене, ОСОБА_1 вважає, що протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР №210022 від 20.06.2021р. складений відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як і відеодиск, наданий до протоколу, не забезпечує належного рівня доказування винуватості його дій та не доводить факту вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, 20.06.2021.
Крім того, з досліджених у судовому засіданні доказів, зокрема також відеозапису (без дати, часу та ідентифікації технічного засобу), вбачається, що йому після пропозиції пройти медичний огляд, не було роз`яснено про наслідки такої відмови та притягнення його до адміністративної відповідальності.
За таких обставин, на думку апелянта, працівниками патрульної поліції порушені вимоги Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», оскільки не роз`яснили йому наслідки відмови від проходження медичного огляду, а тому у його діях, як і з урахуванням відсутності належних та допустимих доказів, необхідних для доведення вини, відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Також вказує, що у своїй постанові, як на доказ його вини, суддя послався на покази працівника патрульної поліції ОСОБА_5 , який складав протокол. Однак, це посилання не відповідає загальним засадам судочинства, протирічить позиції Верховного Суду також по адміністративним справам, тому що не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Таким чином, вважає, що його вина повинна бути доведена об`єктивними та дослідженими судом доказами.
Також ОСОБА_1 зазначає, що на своєму утриманні має двох малолітніх дітей, працює трактористом - машиністом у ФГ «Агро-Експорт», виконує обов`язки водія, має позитивні характеристики з місця роботи та проживання. 
З урахуванням недоведеності його вини, усіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що постанова судді від 24 вересня 2021 року підлягає скасуванню, а справа - закриттю, згідно ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Заслухавши пояснення особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника на підтримку апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного. 
Згідно пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. № 1306 (далі - Правила), водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (пункт 2.5 Правил).
Невиконання вказаних правил утворюють склад правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП.
Так, згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративним правопорушенням є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину). 
       Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).
       Системний аналіз норм ст. 130 КУпАП, відповідальність за якою поширюється на невизначене коло осіб та передбачає накладення стягнення у виді штрафу та обмеження у користуванні водійськими правами, дозволяє дійти до висновку, що за своєю суттю це є кримінальним порушенням /обвинуваченням.
       При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст. 4 Протоколу 7 до Конвенції). 
       Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.
       Відповідно до положень статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
       Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом. 
       Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
       Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
       Оскаржена постанова судді не відповідає наведеним положенням закону. 
       Відповідно до частин 1, 2 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
       Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу. 
Відповідно до вимог ст. 254 КУАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженою на те посадовою особою. 
Вимоги до протоколу про адміністративне порушення викладені у ст. 256 КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, яка затверджена наказом МВСУ від 06 листопада 2015 року № 1376 (далі Інструкція).
Так, згідно ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання.
При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права і обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі.
Пунктами 11, 12 Інструкції передбачено, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права, передбачені статтями 55, 56, 59,63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, повідомляється, що справу про адміністративне правопорушення буде розглянуто у строки, визначені ст. 277 КУпАП, про що робиться відмітка та ставиться підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол про адміністративне правопорушення підписується уповноваженою посадовою особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. За наявності свідків і потерпілих протокол про адміністративне правопорушення може бути підписано також цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, підписати протокол про адміністративне правопорушення у ньому робиться запис про це.
Згідно п.8 Інструкції протокол про адміністративне правопорушення складається у двох примірниках, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Таким чином, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення обов`язковою умовою, зокрема, є належне встановлення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та роз`яснення особі, відносно якої складається протокол, її прав, передбачених статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує питання чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.
Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 210022 від 20.06.2021, громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 20 червня 2021 року о 02:17 год в смт. Березнегувате по вулиці Чигрина, 14 керував мопедом марки «Honda DIO» б/н, з ознаками алкогольного сп`яніння, нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за яке передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність.
Разом з тим, під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що працівниками поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення не було належним чином перевірено особу правопорушника, прізвище та дата народження якого відрізняється від того, що зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення. Неправильно працівниками поліції було також зазначено марку мопеду, яким керувала особа, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, оскільки дана особа керувала мопедом «Yamaha» б/н, а не мопедом марки «Honda DIO» б/н, як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення, а прізвище особи, яка притягується до адміністративної відповідальності є ОСОБА_1 , а не ОСОБА_1 , як зазначено в протоколі, та датою її народження є 25.10.1985р. , а не 23.10.1985р.
Крім протоколу про адміністративне правопорушення працівниками поліції до суду були також направлені довідки від 24.06.2021р. про не отримання посвідчення водія, про відсутність у власності зареєстрованого автотранспорту, про не притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, складені відносно ОСОБА_1 , а не ОСОБА_1 .
Також працівниками поліції були направлені копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 080436 від 20.06.2021, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 121 КУпАП за порушення п. 2.3 г ПДР України та постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 080335 від 20.06.2021, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП за порушення п. 2.1а ПДР України, які також складені відносно ОСОБА_1 , а не ОСОБА_1 .
Крім того, протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 210022 від 20.06.2021, не підписаний особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, не міститься в протоколі також відомості про роз`яснення прав та обов`язків правопорушнику, передбачених ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України.
Запис про те, що правопорушник відмовився від дачі пояснень та підпису протоколу в присутності двох свідків також не посвідчений підписами цих свідків.
Аналіз зазначених матеріалів справи свідчить про те, що до суду були направлені матеріали адміністративної справи саме відносно ОСОБА_1 , що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , 25 жовтня 1985 року не складався працівниками поліції та до суду для розгляду не направлявся, а наявні істотні недоліки, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, не дають змоги вважати дані відображені в ньому, належними та допустимими докази обставин адміністративного правопорушення, оскільки викликають обґрунтовані сумніви, які, відповідно до положень ч. 3 ст. 62 Конституції України, тлумачяться на користь ОСОБА_1 .
Зазначені недоліки протоколу залишилися поза увагою суду першої інстанції.
Поза увагою суду залишилося також те, що відповідно до положень ст. 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще як юридичний документ, акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою Національної поліції справи про адміністративне правопорушення у сфері дотримання правил дорожнього руху (ст.254 і 255 КУпАП), тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів). 
З аналізу зазначених норм права випливає, що протокол про адміністративне правопорушення має містити в собі склад адміністративного правопорушення.
Юридичний склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами адміністративного права сукупність ознак, при наявності яких те чи інше протиправне діяння можна кваліфікувати як правопорушення. До цих ознак належать: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона.
Об`єкт адміністративного правопорушення - це суспільні відносини, врегульовані нормами адміністративного права, яким завдано шкоди адміністративним правопорушенням. Іншими словами, це те, на що спрямовано адміністративне правопорушення. 
Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення - це зовнішні ознаки та обставини які характеризують адміністративне правопорушення. 
Суб`єкт адміністративного правопорушення - це особа, яка вчинила адміністративне правопорушення. 
Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення - внутрішнє (психічне) ставлення суб`єкта правопорушення до скоєного діяння і його шкідливих наслідків. 
Із змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 210022 від 20.06.2021р. вбачається, що 20 червня 2021 року о 02:17 год в смт. Березнегувате по вулиці Чигрина, 14, порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху, за яке передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність, було допущено саме ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки він керував мопедом марки «Honda DIO» б/н, з ознаками алкогольного сп`яніння, нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота та від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків.
Отже, згідно зазначеного протоколу про адміністративне правопорушення суб`єктом вчиненого правопорушення є саме ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а об`єктивна сторона адміністративного правопорушення полягає в тому, що він 20 червня 2021 року о 02:17 год в смт. Березнегувате по вулиці Чигрина, 14, керував саме мопедом марки «Honda DIO» б/н, з ознаками алкогольного сп`яніння, нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота та від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків.
В той же час, встановивши допущені працівниками поліції невідповідності в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно суб`єкта та об`єктивної сторони правопорушення, суд першої інстанції в постанові від 24 вересня 2021 року, яка є предметом апеляційного перегляду у даній справі, зазначив, що 20 червня 2021 року о 02 годині 17 хвилин по вулиці Чигрина,14 в смт. Березнегувате Миколаївської області, водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керував мопедом марки «Yamaha « б/н, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, та від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП.
Таким чином, суд фактично вніс зміни до обставин, викладених в протоколі про адміністративні правопорушення серії ДПР18 № 210022 від 20.06.2021р., тобто змінив як об`єктивну сторону, так і суб`єкта правопорушення та притягнув до відповідальності особу, стосовно якої працівниками поліції не складався протокол про адміністративне правопорушення. 
При цьому суд не врахував, що згідно усталеної судової практики ЄСПЛ (рішення від 30 травня 2013 року у справі «Малофєєва проти Росії» (Malofeyeva v. Russia), заява № 36673/04); рішення від 20 вересня 2016 року у справі «Карелін проти Росії»(Karelin v. Russia), заява № 926/08) у випадку, «коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
Слід також зазначити, що відповідно до ч.2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до п. 2.5 Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої Наказом Департаментом патрульної поліції Національної поліції України від 03.02.2016 року № 100 (далі за текстом Інструкція №100) нагрудною відеокамерою забезпечується кожен працівник патрульної поліції, який заступає на зміну, в будь-якому випадку хоча б однією нагрудною відеокамерою забезпечується екіпаж.
       Відповідно до п. 3.3 Інструкції №100 нагрудна відеокамера повинна активуватись працівником патрульної поліції та знаходитись в режимі відео зйомки при будь-якому контакті з особами.
       Відповідно до статті 31 Закону України від 2 липня 2015 року «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
        Статтею 40 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
       П. 3.5 розділу III Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НП України від 03.02.2016 р. № 100, встановлює, що після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно. 
       Проте, надане поліцейським відео здійснене не з нагрудної відеокамери працівника патрульної поліції, на ньому відсутні необхідні дані про час і дату зафіксованої на ньому інформації, воно не є безперервним, а особу не було повідомлено про його проведення. 
За такого, його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі.
Критично з урахуванням конкретних обставин справи апеляційний суд ставиться також до письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , наданих поліцейському під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.
При цьому апеляційний суд враховує правову позицію, викладену в постанові КАС Верховного Суду від 27.06. 2019р. у справі № 560/751/17 про те, що пояснення свідків, які не допитувалися у судовому засіданні та не попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень, не можуть бути беззаперечним доказом вчинення особою адміністративного правопорушення.
В даному випадку свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_8 до судового засідання не з`явилися, а тому не були допитані судом. За такого суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , надані під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.
З метою усунення неточностей, допущених в протоколі про адміністративне правопорушення, судом першої інстанції було допитано працівника патрульної поліції ОСОБА_5 , який склав протокол про адміністративне правопорушення, згідно пояснень якого правопорушення мало місце саме 20 червня 2021 року, коли ОСОБА_1 був зупинений за керування мопедом без мотошолома, зйомка велася з мобільного телефону колеги, чому на зйомці не має часу та дати пояснити не зміг, так як не знає функцій телефону колеги. Також працівник патрульної поліції ОСОБА_5 пояснив, що анкетні дані ОСОБА_1 були зазначені в протоколі зі слів правопорушника та згідно бази "Армор", оскільки при собі ОСОБА_1 посвідчення водія не мав, але з відеозапису вбачається, що це був саме він.
Однак, посилаючись на пояснення працівника патрульної поліції Хапуна Є.О., як на доказ, суд першої інстанції не врахував, що даним працівником поліції був складений протокол про адміністративне правопорушення, в якому було викладено опис обставин, установлених ним при підготовці адміністративної справи.
Відповідно до ч.1 ст. 272 КУпАП свідком у справі про адміністративне правопорушення може бути кожна особа, про яку є дані, що їй відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню по даній справі.
При цьому, цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами.
Натомість, на підставі показань свідків не можуть встановлюватися факти, які з огляду на закон або звичай установлюються в документах.
За такого, працівника патрульної поліції, який склав протокол про адміністративне правопорушення, не можна вважати особою, у якої відсутня юридична зацікавленість у вирішенні справи, а його пояснення щодо обставин складання протоколу достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи.
При цьому апеляційний суд враховує правову позицію, викладену в постанові КАС Верховного Суду від 29.04. 2020р. у справі № 161/5372/17.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Таким чином, обставини, що підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні. 
В даному випадку пояснення працівника патрульної поліції ОСОБА_5 не узгоджуватись з іншими доказами у справі, а тому відсутні підстави для визнання їх достовірними та достатніми доказами для висновку про винуватість особи.
Інші докази обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення в матеріалах справи відсутні.
Суд не має права за своєю ініціативою збирати додаткові докази винуватості особи, оскільки ч. 2 ст. 251 КУпАП визначено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
Викладене свідчить про те, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 суддя не виконав вимоги ст. ст.245, 278, 280, 283 КУпАП, що і призвело до постановлення необґрунтованого та незаконного рішення, оскільки, серед іншого, суддя не з`ясував особу правопорушника, суть і обставини вчинення правопорушення та чи є в діях особи склад адміністративного правопорушення.
У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 р. по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
З огляду на наведене, а також положення статті 62 Конституції України, відповідно до якої, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь, висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є неправильними, оскільки в суді не доведено належними та допустимим доказами наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП. 
У зв`язку із викладеним постанова судді Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 24 вересня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП підлягає скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю із підстав, передбачених п.1 ст. 247 КУпАП, тобто у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу даного адміністративного правопорушення. 
Керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, суд - 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову судді Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 24 вересня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1(один) рік - скасувати. 
Провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Миколаївського 
апеляційного суду В.І. Темнікова