ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року	Львів	Справа № 380/11058/20 пров. № А/857/14124/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді:                                        Глушка І.В.,
суддів:                                                             Матковської З.М., Шавеля Р.М.,
за участю секретаря судового засідання:    Омеляновської Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 травня 2021 року, ухвалене суддею Москаль Р.М. у м.Львові в порядку письмового провадження у справі № 380/11058/20 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та зобов`язання до вчинення дій, -
                                                      ВСТАНОВИВ:
26 листопада 2020 року позивач – фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідача – Головного управління ДПС у Львівській області, у якому просила визнати протиправною та скасувати вимогу від 15.06.2020 №Ф-326 про сплату боргу (недоїмки) в сумі 115311,37 грн; зобов`язати утриматись від звернення вимог про сплату боргу (недоїмки) в сумі 115311,37 грн в якості боргу зі сплати єдиного внеску за 2018 рік.
В обгрунтування позовних вимог вказує, що наявність боргу зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2018 рік вже було предметом судового розгляду у справі 1.380.2019.004812. Так, рішенням суду 26.12.2019, яке набрало законної сили 11.03.2020, визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату недоїмки від 03.07.2019 №Ф-326 на суму 117628,83 грн. Судом було встановлено, що позивачем помилково відображено у звітності суму оподатковуваного доходу за 2018 рік - 590306 грн, внаслідок чого відбулося помилкове нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 травня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Львівській області №Ф-326 від 15.06.2020. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Суд виходив з того, що незважаючи на прийняття судом рішення у справі №1.380.2019.004812 та скасування вимоги №Ф-326 від 03.07.2019, контролюючий орган не провів коригування відомостей інтегрованої картки ФОП ОСОБА_1 , як платника ЄСВ, такі надалі надалі містять відомості про зобов`язання ФОП ОСОБА_1 з ЄСВ за 2018 рік, що набули статусу недоїмки, а також інформацію про необхідність нарахування штрафних санкцій та пені за несвоєчасну сплату цієї недоїмки.
Контролюючий орган повторно сформував вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-326 від 15.06.2020, відомості якої про недоїмку ФОП ОСОБА_2 ґрунтуються на недостовірних (помилково внесених) даних інформаційної системи відповідача про зобов`язання ФОП ОСОБА_1 по сплаті ЄСВ за 2018 рік.
За таких обставин, вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-326 від 15.06.2020, числові значення якої базуються на недостовірних даних інформаційної системи відповідача, є очевидно протиправною.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що згідно облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів станом на 31.05.2020 заборгованість ФОП ОСОБА_1 по єдиному внеску становить 115311,37 грн, яка виникла на підставі зобов`язання зі сплати єдиного внеску, самостійно визначеного платником у звіті про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік.
Скаржник вважає вимоги позивача про скасування вимоги про сплату боргу безпідставними, наголошуючи на тому, що сума єдиного внеску заявлена платником самостійно.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, допущено заміну відповідача правонаступником – Головним управлінням ДПС у Львівській області (ЄДРПОУ ВП 43968090).
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа підприємець 13.05.2004, з 19.06.2012 перебуває на обліку в контролюючому органі як платник єдиного внеску (а.с. 11); перебуває на спрощеній системі оподаткування та є платником єдиного податку з 01.01.2012 року (а.с.72), в 2018 році була платником 2 групи.
28.01.2019 ФОП ОСОБА_1 подала до податкового органу звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік №930895671 (а.с.49,73). За цей період ФОП ОСОБА_1 сплатила єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі мінімально допустимої суми, визначеної Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (а.с.73).
15.06.2020 ГУ ДПС у Львівській області сформувало вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-326, відповідно до якої станом на 31.05.2020 заборгованість ФОП ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені на загальнообов`язкове державне соціальне страхування складає 115311,37 грн. (а.с. 23). Підставою винесення цієї вимоги контролюючий орган визначив відомості інформаційної системи органів доходів і зборів та визнає, що заявлена заборгованість складається з сум ЄСВ та штрафних санкцій несвоєчасну сплату ЄСВ за 2018 рік.
Позивач, вважаючи вимогу Головного управління ДПС у Львівській області про сплату боргу №Ф-326 від 15.06.2020 протиправною, звернулась до суду з вимогою про її скасування.
Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Статтею 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення і виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.
Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України (далі - ПК України) в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI) в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.
В розумінні пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до статті 2 Закону №2464-VI, дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
01 січня 2017 року набрав чинності Закон України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 1774-VIII), яким було внесено зміни, зокрема, до пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VІ щодо нарахування єдиного внеску його платниками.
Так, відповідно до абзаців першого та другого пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VІ (у редакції Закону №1774-VIII зі змінами, внесеними Законом України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій»), єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Таким чином, у зв`язку із внесеними до Закону №2464-VІ змінами щодо нарахування єдиного внеску його платниками у фізичних осіб - підприємців з 01 січня 2017 року виник обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску незалежно від того, чи отримували вони дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу.
Відповідно до частин другої - четвертої, восьмої, дванадцятої статті 9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
Згідно з абзацами першим, третім - п`ятим частини четвертої статті 25 Закону                  №2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску страхувальниками, визначеними Законом №2464-VI, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 (далі - Інструкція №449).
Абзацом другим пункту 2 розділу VI Інструкції №449 установлено, що у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.
Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 грн (абзаци перший - третій, одинадцятий пункту 3 розділу VI Інструкції №449).
Згідно з абзацом першим пункту 4 розділу VI Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).
Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо відповідності визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України вадміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1-3 ст. 90 КАС України).
Як встановлено судом та не заперечувалося скаржником, контролюючим органом сформовано оскаржувану вимогу на підставі облікованої в інтегрованій картці платника станом на 31.05.2020 заборгованості зі сплати єдиного внеску за 2018 рік, яка заявлена позивачем, як платником єдиного внеску, самостійно.
Однак, на момент формування оскаржуваної вимоги від 15.06.2020 №Ф-326, до останньої було включено заборгованість зі сплати єдиного внеску, на підставі якої формувалась попередня вимога за тим самим номером і яка вже була скасована судовим рішенням, що набрало законної сили, та вважалась відкликаною.
Відповідно до п.6 розділу VІ Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо: сума боргу (недоїмки), зазначена у вимозі, погашається платником, органами державної виконавчої служби або органами Казначейства - у день, протягом якого відбулося таке погашення суми боргу (недоїмки) в повному обсязі; орган доходів і зборів скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження - з дня прийняття органом доходів і зборів рішення про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки); вимога органу доходів і зборів про сплату боргу (недоїмки) скасовується судом - у день набрання судовим рішенням законної сили; борг (недоїмка) списується у випадках, передбачених статтею 25 Закону, в порядку, визначеному пунктами 9-11 цього розділу, - у день прийняття органом доходів і зборів рішення про списання боргу (недоїмки) відповідно до частини сьомої статті 25 Закону; є рішення суду на стягнення відповідних сум боргу (недоїмки), що зазначені у вимозі, - у день надходження виконавчих документів до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства.
Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 , виявивши у звіті про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік механічну помилку, що призвела до помилкового завищення бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, неодноразово зверталася до контролюючого органу із листами, повідомляла про помилкове завищення нею у звітності суми єдиного соціального внеску, однак ці звернення були залишені без реагування (а.с.67,73).
ГУ ДФС у Львівській області винесло вимогу про сплату боргу № Ф-326 від 03.07.2019 на суму 117628,83 грн, відповідно до якої станом на 30.06.2019 загальна сума недоїмки ФОП ОСОБА_1 становила 117628,83 грн та складалася з суми, самостійно визначеної платником ЄСВ у звіті про суми нарахованого доходу застрахованих осіб за 2018 рік. Контролюючий орган при прийнятті цього рішення керувався даними інформаційної системи органу доходів і зборів, перевірка ФОП ОСОБА_3 не проводилася (а.с.73-74).
За наслідками адміністративного оскарження згаданої вимоги рішенням ДПС України від 02.09.2019 №286/6199-00-08-06-01 скаргу позивача від 01.08.2019 № 10 залишено без задоволення, а вимогу про сплату боргу – без змін.
ФОП ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ГУ ДФС у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 03.07.2019 №Ф 326.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26.12.2019 у справі №1.380.2019.004812, яке набрало законної сили 11.03.2020 (а.с.69-76), позов задоволено.
Під час розгляду справи №1.380.2019.004812 суд встановив такі обставини: ФОП ОСОБА_1 самостійно виявила помилку у звітності по ЄСВ за 2018 рік. При внесенні відомостей до колонок звіту за 2018 рік, програмне забезпечення, на якому формувався звіт ФОП ОСОБА_1 , автоматично продублювало інформацію із колонки №3 у колонку №4, що призвело до технічної помилки (а.с.73). Суд дослідив звітність за 2018 рік та додатки до неї (форми звіту (таблиця 2) продовження додатка 5) та встановив, що ФОП ОСОБА_1 помилково вказала суму чистого доходу оподаткованого доходу (прибутку), в якому загальна сума чистого оподатковуваного доходу, отриманого підприємцем у 2018 році, склала 590306 грн; це призвело до помилкового обчислення суми, з якої нараховується єдиний внесок (581522 грн). Оскільки помилка виявлена після закінчення встановленого Порядком №345 строку, ФОП ОСОБА_1 неодноразово зверталася до контролюючого органу щодо неврахування помилкових відомостей при обчисленні її зобов`язань з ЄСВ за 2018 рік, проте її звернення залишилися без відповідного реагування. Суд, встановивши очевидність помилки при заповненні згаданого звіту, що призвело до необґрунтованого нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2018 рік, прийняв рішення про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 03.07.2019 №Ф 326 як протиправної.
Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Із наведеного слідує, що нарахування Головним управлінням ДПС у Львівській області позивачу заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску на підставі самостійно визначеного платником ЄСВ у звіті про суми нарахованого доходу застрахованих осіб за 2018 рік є протиправним, що підтверджено рішенням суду, яке набрало законної сили.
Наведені обставини враховані судом першої інстанції при перевірці законності та обґрунтованості рішень відповідача на відповідність критеріям правомірності, визначених ч.2 ст. 2 КАС України.
Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції, що у відповідача були відсутні правові підстави для формування нової вимоги у зв`язку із бездіяльністю контролюючого органу щодо внесення корективів в дані інформаційної системи після набрання рішенням суду у справі №1.380.2019.004812 законної сили, а тому оскаржувана позивачем вимога Головного управління ДПС у Львівській області від 15.06.2020 №Ф-326 про сплату боргу (недоїмки) в сумі 115311,37 грн підлягає скасуванню.
Реалізація особою права на звернення до адміністративного суду з позовом про оскарження будь-яких рішень, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, не покладає на суд беззаперечного обов`язку щодо надання такого захисту безвідносно до змісту позовних вимог та наявності спірних публічно-правових правовідносин.
Тобто, питання про можливість задоволення конкретних позовних вимог позивача, спрямованих на відновлення його прав, має вирішуватися, виходячи із суті заявлених вимог та наявності спірних правовідносин, які виникли безпосередньо між позивачем та суб`єктом владних повноважень, протиправні дії якого, на суб`єктивну думку позивача, порушили його право чи стосуються його інтересів.
Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові особисте суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту.
З огляду на положення статей 5, 245 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може містити вимоги щодо щодо визнання протиправними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобов`язання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконними рішенням, дією або бездіяльністю. Встановивши, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, адміністративний суд повинен визнати такі дії протиправними.
Водночас, в розумінні ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Таким чином, у порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права і суд позбавлений можливості задовольняти вимоги в разі, якщо права позивача не були порушені.
Так, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача  утриматись від звернення вимог про сплату боргу (недоїмки) в сумі 115311,37 грн в якості боргу зі сплати єдиного внеску за 2018 рік, суд першої інстанції правомірно вказав на їх безпідставність, оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому.
Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.
Керуючись статтями 242, 308, 309, 310, 315, 317, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                         ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 травня 2021 року у справі № 380/11058/20 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	З. М. Матковська 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Постанова складена в повному обсязі 06.12.2021.