ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 року м. Черкаси   

Справа № 712/3871/20		
Провадження № 22-ц/821/559/21		

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :
головуючого: Єльцова В. О.    
суддів: Василенко Л. І., Нерушак Л. В.
за участю секретаря: Захарченко А. Д.
прокурора: Хилі А. С.
учасники справи: 
позивач: Черкаська місцева прокуратура
відповідачі: Черкаська міська рада, ОСОБА_1 
представник Черкаської міської ради: Слинько М. Г.
представник ОСОБА_1 – адвокат Савченко С. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги відповідача Черкаської міської ради та адвоката Савченка С. В. в інтересах відповідача ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 грудня 2020 року у справі за позовом Черкаської місцевої прокуратури до Черкаської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, визнання незаконними та скасування запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з припиненням її державної реєстрації, 

в с т а н о в и в :
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
Перший заступник керівника Черкаської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом до Черкаської міської ради, ОСОБА_1 , в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення Черкаської міської ради № 2-5265 від 02.10.2019 «Про передачу земельної ділянки у власність по АДРЕСА_1 , громадянину ОСОБА_1 (вільна земельна ділянка); визнати незаконним та скасувати запис про державну реєстрацію права власності від 19.11.2019 під № 34252338 на земельну ділянку загальною площею 0,1га (кадастровий номер земельної ділянки - 7110136700:02:007:0043) по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , припинивши за ним набуте право приватної власності на вказану ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 
Зазначили, що відповідно до пунктів 1, 2 спірного рішення ОСОБА_1 (Відповідач 2) затверджено проект землеустрою та передано безоплатно у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,1000 га (кадастровий номер 410136700:02:007:0043).
Також було встановлено, що згідно з документацією із землеустрою та висновками управління планування та архітектури департаменту архітектури та містобудування № 100278-з від 19.12.2018 та № 32236-з від 11.05.2019 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,1000 га наявні містобудівні обмеження щодо землекористування, пов`язані з її розміщенням в межах заповідної території «Черкаські берегові схили», та пов`язані із реалізацією містобудівної документації (земельна ділянка відноситься до зони земель природно-заповідного фонду «ПЗФ»).
Як наслідок, за результатами проходження погоджувальної процедури, постійною комісією з питань земельних відносин на розгляд Черкаської міської ради було винесено проект рішення № 4380-8-з «Про відмову у передачі земельної ділянки у власність по АДРЕСА_1 громадянину ОСОБА_1 (вільна земельна ділянка)».
Однак, в подальшому органом місцевого самоврядування незважаючи на наявні містобудівні обмеження, прийнято рішення про надання вказаної земельної ділянки у приватну власність.
З метою набуття права власності на дану земельну ділянку, Державним реєстратором Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради Кумаренко Л.М. 21.11.2019 прийнято рішення, індексний номер: 49792335 про державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_1 ділянки під кадастровим номером 7110136700:02:007:0043, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності № 34252338 від 19.11.2019.
Таким чином,  Черкаською міською радою  порушено вимоги законодавства при прийнятті оскаржуваного рішення про безоплатну передачу земель зелених насаджень загального користування у приватну власність, що свідчить про неналежне здійснення захисту інтересів громади. 
З огляду на той факт, що Головне Управління Держгеокадастру у Черкаській області у спірних відносинах наділене повноваженнями органу контролю по земельним ділянкам всіх категорій незалежно від форми власності, яким було проведено документальну перевірку спірного рішення Черкаської міської ради та було підтверджено його невідповідність вимогам Земельного кодексу України, прокурор в розумінні ст.23 Закону України «Про прокуратуру», визначив його позивачем, оскільки орган контролю не вжив всіх заходів в межах власної компетенції для усунення порушень з метою захисту інтересів Держави.
Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області у підготовчому судовому засіданні скерувало до суду лист, в якому просило виключити Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області з числа позивачів, оскільки земельна ділянка, що є предметом спору не є земельною ділянкою сільськогосподарського призначення, а тому відсутні порушені права Головного управління. 
За таких обставин прокурор на виконання частини четвертої статті 56 ЦПК України, абзацу першого частини третьої, абзацу першого частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» надав відповідні письмові пояснення належним чином обґрунтувавши наявність підстав для представництва інтересів держави в особі територіальної громади м. Черкаси. 
Позивач посилався на те, що відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що вимоги містобудівної документації є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами містобудування.
Позивач вважає, що відповідачем право власності на вказану земельну ділянку набуто з порушенням вимог діючого законодавства, а саме ст.17, 18, 21, 25 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 83, 186-1 Земельного кодексу України.
Відповідно до ч. 2 ст. 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта подається на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури.
Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації (ч. 6 ст. 186-1 ЗК України).
Так, висновком начальника Управління планування та архітектури департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради від 11.05.2019 за № 32236-з ОСОБА_1 вказано на відповідні обмеження містобудівного характеру.
Крім того, у даному висновку зазначено, що останній набирає чинності з моменту прийняття рішення Черкаської міської ради про затвердження змін до генерального плану міста Черкаси (актуалізація), за умови зміни функціонального призначення території, на якій розташована земельна ділянка по АДРЕСА_1 , з зелених насаджень загального користування на садибну житлову забудову.
Тому, вбачається, що спірне рішення № 2-5265 від 02.10.2019 прийнято без позивного висновку виконавчого органу Черкаської міської ради у сфері містобудування та архітектури.
Згідно п. «а» ч. 4 ст. 83 Земельного кодексу України встановлена пряма заборона на передачу у приватну власність земель загального користування населених пунктів.
Спірним рішенням Черкаської міської ради № 2-5265 від 02.10.2019 фактично здійснено зміну функціональних можливостей використання земельної ділянки АДРЕСА_1 із земель зелених насаджень загального користування на землі житлової забудови.
Отже, вказане рішення Черкаської міської ради прийнято всупереч чинного законодавства України та містобудівної документації по м. Черкаси, є незаконним та підлягає скасуванню.  Відповідно підлягає визнанню незаконним та скасуванню у судовому порядку запис про державну реєстрацію права власності від 19.11.2019 за №34252338 на земельну ділянку під кадастровим № 7110136700:02:007:0043.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 грудня 2020 року позов першого заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури Троцька Є. до Черкаської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, визнання незаконними та скасування запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з припиненням її державної реєстрації задоволено. 
Визнано незаконним та скасовано рішення Черкаської міської ради №2-5265 від 02.10.2019 року «Про передачу земельної ділянки у власність по АДРЕСА_1 громадянину ОСОБА_1 ».
Визнано незаконним та скасовано запис про державну реєстрацію права власності від 19.11.2019 під № 34252338 на земельну ділянку загальною площею 0,1 га (кадастровий номер земельної ділянки – 7110136700:02:007:0043) по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Стягнуто з Черкаської міської ради, на користь прокуратури Черкаської області судовий збір у розмірі 2102,00 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь прокуратури Черкаської області судовий збір у розмірі 2102,00 грн.
Рішення мотивоване тим, що обов`язковою умовою дотримання встановленої процедури зміни цільового призначення земельної ділянки є складання або перепогодження (у випадку, якщо зміні цільового призначення підлягає вся земельна ділянка, а не її частина) проекту відведення земельної ділянки з місцевими органами виконавчої влади (районним (міським) органом земельних ресурсів, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органом містобудування й архітектури та охорони культурної спадщини), а також підлягає державній землевпорядній експертизі.
Встановлення та зміна цільового призначення земельних ділянок може здійснюватись виключно відповідно до вимог закону та у встановленому порядку, порушення якого має наслідком скасування таких розпоряджень (стаття 21 ЗК України).
Підстави та проходження процедури погодження зміни категорії та  виду використання земельної ділянки за адресою в АДРЕСА_1  із Земель природно-заповідного фонду на Землі житлової та громадської забудови суду стороною відповідачів не надавалися.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись із вказаним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 грудня 2020 року, адвокат Савченко С. В. в інтересах відповідача ОСОБА_1 та Черкаська міська рада подали апеляційні скарги, в яких просять рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити прокурору в задоволенні позовних вимог.

Аргументи учасників справи        
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В обґрунтування доводів апеляційної скарги адвокат Савченко С. В. зазначає, що судом першої інстанції грубо порушено вимогу ЦПК України щодо законності судового рішення в частині забезпечення його вимогам процесуального права. 
Скаржник указує, що міськрайонним управлінням Держгеокадастру у Черкаському районі та м. Черкасах було погоджено проект землеустрою, про що свідчить висновок від 06.06.2019 № 4018/82-19. З цих підстав суд мав відхилити посилання прокурора на те, що проект землеустрою не відповідав вимогам законодавства України.
Крім того, мотивуючи необхідність задовольнити позовні вимоги прокурора суд першої інстанції вказав що фактично земельна ділянка на час її виділення у власність ОСОБА_1 мала визначення функціональної зони: зона земель природно-заповідного фонду «ПЗФ».
Однак скаржник вважає, що за незрозумілою послідовністю суд першої інстанції встановив на основі відомостей містобудівної документації (діючого Генерального плану міста та Плану зонування м. Черкаси), що спірна земельна ділянка до моменту її відведення у власність, належала до земель природно-заповідного фонду. При цьому подальше відведення у власність цієї земельної ділянки ОСОБА_1 для індивідуального житлового будівництва, на погляд суду, є протиправною зміною цільового призначення ділянки.
Адвокат вважає, що належність земельної ділянки до зони земель природно-заповідного фонду на момент відведення ділянки визначає імовірний порядок її використання для можливої забудови, що за своєю суттю є містобудівною категорією і ніким чином не впливає на статус земельної ділянки із точки зору визначення її цільового призначення.
Також адвокат вказує, що департамент архітектури і містобудування Черкаської міської ради, розглядаючи наданий на погодження проект із землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку вправі надати лише висновок про погодження або відмову у погодженні проекту.
Апеляційна скарга подана Черкаською міською радою мотивована тим, що прокурор, має право подавати позов в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, не в будь-якому випадку ,а лише якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень. Саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви до розгляду недостатньо.
Вважають, що прокурор у позовній заяві не навів достатніх обставин, які підтверджують нездійснення або неналежним чином здійснення Головним управлінням Дергеокадастру у Черкаській області чи його посадових осіб своїх повноважень.
Зазначають, що в ході розгляду справи Головним управлінням Дергеокадастру у Черкаській області подано до суду заяву про виключення їх зі складу позивачів, оскільки їхні права не порушені. Тому суд мав би залишити в такому разі позовну заяву без розгляду.
Також скаржник вказує, що судом при обґрунтуванні рішення було здійснено посилання на норми Закону України «Про планування та забудову територій», ДБН Б.1-3-97, а також на положення ч. 6 ст. 123 Земельного кодексу України. Проте з таким висновком суду не погоджуються, оскільки Закон України «Про планування та забудову територій» та ДБН Б.1-3-97 втратили чинність, а ст. 123 Земельного кодексу України регулює порядок надання земельних ділянок в оренду, а не у власність, а отже судом застосовано законодавство, яке не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
Також скаржник звертає увагу, що в основу рішення були покладені необґрунтовані та не підтверджені доводи, наведені в позовній заяві про те, що рішення Черкаської міської ради від 02.10.2019 № 2-5256 прийнято в порушення ст. 186-1 Земельного кодексу України, без позитивного висновку виконавчого органу Черкаської міської ради у сфері містобудування, проте вказані твердження не відповідають дійсності.
Відповідачем неодноразово зверталася увага на те, що з висновку управління планування та архітектури департаменту та містобудування Черкаської міської ради від 11.05.2019 32236 вбачається, що висновок є позитивним та виконавчий орган Черкаської міськради погодив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а тому вказане рішення міської ради відповідає чинному законодавству.

У відзивах на апеляційні скарги, прокурор зазначив, що рішення місцевого суду є чітким та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає. Просили апеляційні скарги відповідачів залишити без задоволення, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.12.2020 без змін.

Надходження апеляційної скарги
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 17 березня 2021 року відкрито провадження.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 30 березня 2021 року справу призначено до розгляду на 28 квітня 2021 року на 08 год. 30 хв. з повідомленням учасників процесу. 
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 18.05.2021 справу було знято з апеляційного розгляду та повернуто до суду першої інстанції для виконання вимог ст. 270 ЦПК України.
Додатковим рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.06.2021 доповнено абзаци 3, 4 та 5 резолютивної частини рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції
Як вбачається з матеріалів справи, п. п. 1, 2 рішення Черкаської міської ради №2-5265 від 02 жовтня 2019 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 громадянину ОСОБА_1 . Передано громадянину ОСОБА_1 земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,1000 га (кадастровий номер 7110136700:02:007:0043)  безоплатно у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
На підставі вказаного рішення державним реєстратором Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради Кумаренко Л.М. 21.11.2019 прийнято рішення, індексний номер: 49792335 про державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_1 ділянки під кадастровим номером 7110136700:02:007:0043, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності № 34252338 від 19.11.2019.
Згідно з п. 3 рішення Черкаської міської ради №2-5265 від 02 жовтня 2019 року та документації із землеустрою та висновками управління планування та архітектури Департаменту архітектури та містобудування № 100278-з від 19.12.2018 та № 32236-з від 11.05.2019 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,1000 га наявні містобудівні обмеження щодо землекористування, пов`язані з її розміщенням в межах заповідної території «Черкаські берегові схили», та пов`язані із реалізацією містобудівної документації (земельна ділянка відноситься до зони земель природно-заповідного фонду «ПЗФ»).
Зазначене також підтверджене Довідкою Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 03.01.2019. 
Проект землеустрою на підтвердження наявності при ньому інших позитивних висновків та погоджень, окрім вищевказаних висновків № 100278-з від 19.12.2018 та № 32236-з від 11.05.2019, суду стороною відповідачів не надавався.
Відповідно копії витягу з Генерального плану, який міститься в матеріалах справи вбачається, що земельна ділянка за адресою в АДРЕСА_1 відноситься до території зелених насаджень загального користування.
З фрагменту плану зонування території також видно, що земельна ділянка за адресою в АДРЕСА_1 має наступне визначення функціональної зони: зона земель природно-заповідного фонду «ПЗФ».
Тобто, фактично на час виділення спірної земельної ділянки ОСОБА_1 спірна земельна ділянка мала наступне визначення функціональної зони: зона земель природно-заповідного фонду «ПЗФ».
Як вбачається  з витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області станом на 26.12.2019 року, земельна ділянка відноситься до земель житлової та громадської забудови.

2. Мотивувальна частина
Позиція Черкаського апеляційного суду
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний дійшов висновку, що апеляційні скарги підлягають до задоволення частково, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним  і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення першої інстанції зазначеним вище вимогам в цілому відповідає.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірна земельна ділянка площею 0,1000 га (кадастровий номер 7110136700:02:007:0043) ,яка виділена ОСОБА_1 у власність, на момент прийняття рішення Черкаською міською радою, відносилася до земель природно-заповідного фонду «ПЗФ» (призначення по генплану: територія зелених насаджень). Також в судовому засіданні сторонами не заперечувалося, що актуалізація Генерального плану м. Черкаси, яка замовлена відповідно до договору з ТОВ «Інститут Харківпроект» на спірній земельній ділянці в АДРЕСА_1 , на момент прийняття спірного рішення міськради № 2-5265 від 02.10.2019, проведена не була.
Відповідно п.п.1,2 рішення Черкаської міської ради №2-5265 від 02 жовтня 2019 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 громадянину ОСОБА_1 . Передано громадянину ОСОБА_1 земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,1000 га (кадастровий номер 7110136700:02:007:0043)  безоплатно у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
На підставі вказаного рішення державним реєстратором Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради Кумаренко Л.М. 21.11.2019 прийнято рішення, індексний номер: 49792335 про державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_1 ділянки під кадастровим номером 7110136700:02:007:0043, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності № 34252338 від 19.11.2019.
Згідно з п. 3 рішення Черкаської міської ради №2-5265 від 02 жовтня 2019 року та документації із землеустрою та висновками управління планування та архітектури Департаменту архітектури та містобудування № 100278-з від 19.12.2018 та № 32236-з від 11.05.2019 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,1000 га наявні містобудівні обмеження щодо землекористування, пов`язані з її розміщенням в межах заповідної території «Черкаські берегові схили», та пов`язані із реалізацією містобудівної документації (земельна ділянка відноситься до зони земель природно-заповідного фонду «ПЗФ»).
Зазначене також підтверджене Довідкою Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 03.01.2019. 
Проект землеустрою на підтвердження наявності при ньому інших позитивних висновків та погоджень, окрім вищевказаних висновків № 100278-з від 19.12.2018 та № 32236-з від 11.05.2019, суду стороною відповідачів не надавався.
Відповідно копії витягу з Генерального плану (на момент прийняття спірного рішення), який міститься в матеріалах справи вбачається, що земельна ділянка за адресою в АДРЕСА_1 відноситься до території зелених насаджень загального користування.
З фрагменту плану зонування території також видно, що земельна ділянка за адресою в АДРЕСА_1 має наступне визначення функціональної зони: зона земель природно-заповідного фонду «ПЗФ» (на момент прийняття спірного рішення).
Тобто, фактично на час виділення спірної земельної ділянки ОСОБА_1 спірна земельна ділянка мала наступне визначення функціональної зони: зона земель природно-заповідного фонду «ПЗФ».
Як вбачається  з витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області станом на 26.12.2019 року, земельна ділянка відноситься до земель житлової та громадської забудови. 
Стаття 1 Закону України «Про землеустрій» містить визначення поняття «цільове призначення земельної ділянки», згідно з яким це є її використання за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.
Отже, цільове призначення конкретної земельної ділянки фіксується у рішенні уповноваженого органу про передачу її у власність або надання у користування та в документі, що посвідчує право на земельну ділянку.
Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави дійти висновку, що зміна виду використання земельної ділянки в межах її цільового призначення можлива, але порядок вирішення цього питання не встановлений.
Виходячи з принципу ЗК України щодо раціонального використання та охорони земель, зміна виду використання землі в межах її цільового призначення повинна проводитися у порядку, встановленому для зміни цього цільового призначення землі.
ЗК України передбачає зміну цільового призначення землі органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проект землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів для ведення фермерського господарства.
Згідно з частиною третьою статті 20 ЗК України, зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється згідно з Порядком зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2008 року № 502 та за ініціативою власників.
Обов`язковою умовою дотримання встановленої процедури зміни цільового призначення земельної ділянки є складання або перепогодження (у випадку, якщо зміні цільового призначення підлягає вся земельна ділянка, а не її частина) проекту відведення земельної ділянки з місцевими органами виконавчої влади (районним (міським) органом земельних ресурсів, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органом містобудування й архітектури та охорони культурної спадщини), а також підлягає державній землевпорядній експертизі.
Встановлення та зміна цільового призначення земельних ділянок може здійснюватись виключно відповідно до вимог закону та у встановленому порядку, порушення якого має наслідком скасування таких розпоряджень (стаття 21 ЗК України).
Підстави та проходження процедури погодження зміни категорії та  виду використання земельної ділянки за адресою в АДРЕСА_1  із Земель природно-заповідного фонду на Землі житлової та громадської забудови суду стороною відповідачів на момент винесення рішення в суді першої інстанції не надавалися.
Відповідно до вимог ст. 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Законом.
Доводи скаржників в апеляційних скаргах про відсутність у прокурора підстав для звернення до суду з указаним позовом, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки частиною другою статті 2 ЦК України передбачено, що одним з учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.
Відповідно до частини другої статті 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Згідно із частиною першою статті 56 ЦПК України у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» Прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.
У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 2 частини першої статті 2 Закону).
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (рішення ЄСПЛ від 15 січня 2009 року в справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia, заява № 42454/02,             § 35).
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини четвертої статті 23 Закону України
«Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.
Системне тлумачення частин четвертої та п’ятої статті 56 ЦПК України й абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає змогу дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Прокурор на виконання частини четвертої статті 56 ЦПК України, абзацу першого частини третьої, абзацу першого частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» надав відповідні письмові пояснення належним чином обґрунтувавши наявність підстав для представництва інтересів держави в особі територіальної громади м. Черкаси. 
Апеляційний суд вважає, що прокурором надано до справи належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження факту, що спірна земельна ділянка площею 0,1000 га (кадастровий номер 7110136700:02:007:0043), яка виділена ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 відноситься (на момент прийняття міською радою спірного рішення) до земель природно-заповідного фонду «ПЗФ» (визначення по генплану: територія зелених насаджень), про що вірно зазначив суд першої інстанції.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що актуалізація Генерального плану м. Черкаси, яка замовлена відповідно до договору з ТОВ «Інститут Харківпроект» на спірній земельній ділянці в АДРЕСА_1 , згідно якої за даною адресою передбачається розміщення садибної житлової забудови, на момент прийняття спірного рішення №2-5265 від 02 жовтня 2019 року, проведена не була. А надання представником міської ради до апеляційного суду рішення Черкаської міської ради від 13 травня 2021 року № 5-318 про затвердження містобудівної документації «Внесення змін до генерального плану міста Черкаси (Актуалізація)», та фрагменту внесення змін до Генерального плану м. Черкаси (Актуалізація), з якого вбачається що земельна ділянка кадастровий номер 7110136700:02:007:0043, відноситься до території садибної забудови, не дають підстав для скасування рішення першої інстанції, оскільки вказаними документами можуть регулюватися лише ті правовідносини, які виникли на момент їх прийняття.
Одночасно, апеляційний суд вбачає, що п. «а» ч. 4 ст. 83 Земельного кодексу України встановлена пряма заборона на передачу у приватну власність земель загального користування населених пунктів.
Частиною 1 статті 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» зелені насадження - деревна, чагарникова, квіткова та трав`яна рослинність природного і штучного походження на визначеній території населеного пункту.
Згідно із ст. 152 ЗК України та ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності  Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
Статтею 16, 21 ЦК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового або немайнового права та інтересу, в тому числі у спосіб визнання незаконними рішення органу місцевого самоврядування, який суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий в тому числі органом місцевого самоврядування.
Доводи апеляційних скарг щодо надання  на управлінням планування та архітектури Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради фактично позитивних висновків підлягають відхиленню через те, що предметом доказування в даній справі є віднесення спірної земельної ділянки на момент прийняття спірного рішення до зони  земель природно-заповідного фонду (територія зелених насаджень загального користування), передача у власність для індивідуальної житлової забудови якої суперечить вимогам чинного законодавства. 
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми: 1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; 2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; 3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна у загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «"East/West Alliance Limited" проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).
Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.
Втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.
Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів.
Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з  законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07).
Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.
Враховуючи, що в даній справі втручання у право мирного володіння майном шляхом скасування незаконного рішення та скасування реєстрації права власності, ґрунтується на законі, має легітимну мету, а саме контроль за законним використанням майна, яким є земельні ресурси відповідно до загальних інтересів громади міста, та не порушує справедливого балансу між метою та засобами, які використовуються для її досягнення, оскільки відповідач не посилався на те, що скасування права власності становитиме для нього надмірний тягар у зв`язку з позбавленням права на майно, не надавав відповідні докази, навпаки, судом не встановлено наявність будь-якої забудови на спірній земельній ділянці, відсутні підстави вважати наявним порушення вимог статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ.
За змістом ст.ст. 80, 83 ЗК України, суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування - на землі комунальної власності. Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають, зокрема, усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.
Діючи від імені територіальної громади міста Черкаси, Черкаська міська рада, приймаючи рішення щодо передачі у власність спірної земельної ділянки, в порушення вимог Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні» діяла не в інтересах відповідної територіальної громади.
Так, реалізація права в цивільних правовідносинах від імені територіальної громади міста відповідає її волі лише тоді, коли здійснюється на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, як це передбачено ст. 19 Конституції України та ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Враховуючи, що вибуття спірної земельної ділянки відбулось без волі власника - територіальної громади міста Черкаси, тому належним способом захисту порушеного права власності є визнання незаконним та скасування рішення Черкаської міської ради №2-5265 від 02.10.2019 та скасування запису про державну реєстрацію права власності від 19.11.2019 під №34252338 на земельну ділянку загальною площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .
Одночасно, апеляційний суд враховує доводи апеляційної скарги, що судом при обґрунтуванні рішення було здійснено посилання на норми Закону України «Про планування та забудову територій», ДБН Б.1-3-97, а також на положення ч. 6 ст. 123 Земельного кодексу України. Проте з таким висновком суду не погоджуються, оскільки Закон України «Про планування та забудову територій» та ДБН Б.1-3-97 втратили чинність, а ст. 123 Земельного кодексу України регулює порядок надання земельних ділянок в оренду, а не у власність, а отже судом застосовано законодавство, яке не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, та вважає такі доводи обґрунтованими. 
Проте вказані доводи, не спростовують висновків суду першої інстанції, що спірна земельна ділянка на момент прийняття спірного рішення органу місцевого самоврядування відносилася до зони  земель природно-заповідного фонду (територія зелених насаджень загального користування), і передача її у власність для індивідуальної житлової забудови суперечить вимогам чинного законодавства.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення в цілому відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для скасування рішення не має, тому, доводи апеляційних скарг підлягають задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції зміні, в частині наведених мотивів з посиланням на норми закону, які втратили чинність.
На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки рішення змінено в частині правового обґрунтування.
Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :
Апеляційну скаргу адвоката Савченка С. В. в інтересах відповідача ОСОБА_1 та апеляційну скаргу Черкаської міської ради - задовольнити частково.
Рішення  Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 грудня 2020 року у справі за позовом Черкаської місцевої прокуратури до Черкаської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, визнання незаконними та скасування запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з припиненням її державної реєстрації - змінити, шляхом викладення мотивувальної частини в редакції цієї постанови, в решті рішення залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 29.10.2021.

Головуючий          

Судді: