ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7116/21 Справа № 192/131/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кітов О. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

18 листопада 2021 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:                  головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
               суддів        - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором 
та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про визнання кредитного договору частково недійсним 
за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»
на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2021 року, 

В С Т А Н О В И В:

27 січня 2021 року ТОВ “Вердикт Капітал” звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором. 10.07.2014 між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №500499750. Пунктами 2.1, 2.2, 2.3 кредитного договору встановлено, що сума кредиту складає 48974,96 грн., процентна ставка становить 17,99 % річних, дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісій – 11.07.2019 року. Позивач вказав, що внаслідок договорів факторингу, укладених 21.06.2016 між ПАТ «Альфа-банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи», 26.12.2018 між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА», 16.01.2019 між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал», позивач набув права вимоги за кредитами, в тому числі за кредитним договором № 500499750 від 10.07.2014, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем. Станом на 15.12.2020 заборгованість відповідача за кредитним договором складає 126871,34 грн. Позивач вказав, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за кредитним договором, що змусило відповідача звернутися з позовом до суду для захисту своїх прав (том 1 а.с.1-5).

04 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до ТОВ «Вердикт Капітал» в якій просить визнати недійсним підпункт 2.8.1 пункту 2.8. кредитного договору №500499750 від 10.07.2014 року укладеного між «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , оскільки даний пункт договору суперечить вимогам частини 1 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якої продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими, суд приходить до висновку що дані вимоги не підлягають до задоволення, оскільки в процесі розгляду справи та долучених доказів по справі не вбачається наявність існуючих зобов`язальних правовідносин, які існують між ТОВ «Вердикт Капітал» та ОСОБА_1 , на підставі кредитного договору №500499750 від 10.07.2014 укладеного між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 (том 1 а.с.106-111).

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2021 року в задоволенні позову ТОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором №500499750 від 10.07.2014 року — відмовлено. В задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал» про визнання недійсним підпункту 2.8.1 пункту 2.8. кредитного договору №500499750 від 10.07.2014 року укладеного між «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 – відмовлено (а.с.241-246).

Не погодившись із рішенням суду,  ТОВ «Вердикт Капітал» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» в повному обсязі (том 2 а.с.2-8).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 10.07.2014 між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №500499750. Відповідно до якого сума кредиту складає 48974,96 грн., процентна ставка становить 17,99 % річних, дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісій – 11.07.2019 року.
Відповідно до розрахунку боргу, 3% річних та інфляції з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ по ОСОБА_1 за кредитним договором №500499750 від 10.07., наданого представником позивача, з визначеною датою початку розрахунку - 15.12.2017 та датою закінчення розрахунку - 15.12.2020, сума заборгованості становить 126871,34 грн. яка складається з наступного:
Заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 48 974,96 грн.;
Заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги – 50167,38 грн.
Подвійна облікова ставка НБУ - 3614,72 грн.;
Заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного договору ( з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 17129,00 грн.
Заборгованість з пені – 10600,00 грн.
З наданої позивачем копії витягу Договору Факторингу № 1 від 21 червня 2016 року вбачається, що 21.06.2016 між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу № 1 про відступлення права вимоги, відповідно до п. 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, ТОВ «Кредитні ініціативи» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Альфа-Банк» за плату, а ТОВ «Альфа-Банк» зобов`язується відступити ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права грошової вимоги до боржників за Кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку № 1 до Договору (а.с. 181).
Суду не надано доказів того, що ПАТ «Альфа-Банк» відступив своє право грошової вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» за кредитним договором№500499750 від 10.07.2014, укладеним між ТОВ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , оскільки матеріали справи не містять Додатку №1 до Договору факторингу № 1 від 21.06.2016.
Також позивачем не надано доказів на виконання умов п. 1.1. Договору факторингу № 1 від 21.06.2016, а саме підтвердження передання ТОВ «Кредитні ініціативи» грошових кошті в розпорядження ПАТ «Альфа-Банк», у якості плати за відступлення права грошової вимоги до боржників.
На підставі викладеного, не можливо з`ясувати підстави і умови переходу права вимоги від первісного кредитора, а наступні договори є похідними від вказаного вище Договору факторингу №1 від 21.06.2016.
26.12.2018 між Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВЕСТА» було укладено Договір факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА про відступлення права вимоги, відповідно до п. 2.1. якого, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, ТОВ «ФК «ВЕСТА» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Кредитні ініціативи» за плату, а ТОВ «Кредитні ініціативи» відступає ТОВ «ФК «ВЕСТА», а ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуває належне ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги до Боржників за договорами, перелік яких міститься в Додатку 1-1 до Договору, що додається до даного Договору на паперовому носії. Сторони погодили, що по факту відступлення прав вимоги, ТОВ «ФК «ВЕСТА» стає стороною всіх Основних договорів, укладених між ТОВ «Кредитні ініціативи» та позичальниками, перелік яких наведений у Додатку № 1-1 до Договору, в силу цього, до ТОВ «ФК «ВЕСТА» переходять всі права, які належать ТОВ «Кредитні ініціативи» за Основними договорами, на умовах передбачених Основними договорами, в тому, числі права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами Основних договорів.
Відповідно до копії Додатку №1 характеристики права вимоги, переданих фактору клієнтом за договором та боржників за основним зобов`язанням від 26 грудня 2018 року до Договору Факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА від 26 грудня 2018 року, вбачається що у ньому відсутнє посилання на кредитний договір №500499750 від 10.07.2014 укладений з ОСОБА_1 , тобто вбачається що згідно даного договору та додатку право вимоги до ОСОБА_1 не передавалось (а.с. 165).
16.01.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено Договір відступлення прав вимоги № 16-01/19/1 відповідно до п. 2.1. в порядку та на умовах, визначених цим Договором, ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступає ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» належне йому право вимоги до Боржників, а ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» зобов`язується прийняти право вимоги до Боржників за договорами, перелік яких міститься в Додатку 1-1 до Договору, що додається до даного Договору на паперовому носії, та сплатити за нього ціну права вимоги. Сторони погодили, що по факту відступлення прав вимоги, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» стає стороною всіх Основних договорів, укладених між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та позичальниками, перелік яких наведений у Додатку № 1-1 до Договору, в силу цього, до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» переходять всі права, які належать ТОВ «ФК «ВЕСТА» за Основними договорами, на умовах передбачених Основними договорами, в тому, числі права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами Основних договорів .
Відповідно до копії витягу з Додатку 1-1 до Договору відступлення прав вимоги № 16-01/19/1 укладеного 16.01.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», за номером п/п 14734 значиться: позичальник ОСОБА_2 .
Також позивачем за первісним позовом не надано доказів на виконання умов п. 2.3. Договору відступлення прав вимоги № 16-01/19/1 укладеного 16.01.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а саме підтвердження передання ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» грошових кошті в розпорядження ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА», у якості плати за відступлення права грошової вимоги до боржників. На підставі викладеного, суд позбавлений можливості з`ясувати підстави і умови переходу права вимоги за даним договором.
Згідно із п. 5.4.5 наданого позивачем Договору відступлення прав вимоги №16-01/19/1 укладеного між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» від 16.01.2019, Новий Кредитор протягом 30 (тридцяти) робочих днів з моменту переходу Права Вимоги, готує та направляє письмові повідомлення Боржникам про відступлення новому Кредитору Права Вимоги, підготовлені за формою згідно Додатку №4 до цього Договору, та протягом 30 (тридцяти) робочих днів надає Первісному Кредитору документи, що підтверджують здійснення даного відправлення, та Гарантійний лист Первісного Кредитора з повним переліком Боржників, яким здійснено відправлення письмових повідомлень згідно п. 5.4.5 цього Договору.
Надані суду документи не містять доказів направлення на адресу відповідача повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором №500499750 від 10.07.2014 на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та про наявну суму заборгованості.

Відмовляючи у задоволені первісних позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що суду не надано доказів того, що ПАТ «Альфа-Банк» відступив своє право вимоги за кредитним договором №500499750 від 10.07.2014, укладеного між ним та ОСОБА_1 , ТОВ «Кредитні ініціативи», а той в свою чергу, відступив це право ТОВ «ФК «ВЕСТА», яке в свою чергу відступило право вимоги ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ». З доданих до позовної заяви матеріалів неможливо встановити факт існування правовідносин між позивачем та відповідачем. Таким чином, суду не надано доказів того, що право ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» як кредитора за кредитним договором №500499750 від 10.07.2014, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , порушено, та позивач має право вимоги за цим договором. 
Відмовляючи у задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал» в якій позивач за зустрічним позовом просить визнати недійсним підпункт 2.8.1 пункту 2.8. кредитного договору №500499750 від 10.07.2014 року укладеного між «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , оскільки даний пункт договору суперечить вимогам частини 1 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якої продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими, суд приходить до висновку що дані вимоги не підлягають до задоволення, оскільки в процесі розгляду справи та долучених доказів по справі не вбачається наявність існуючих зобов`язальних правовідносин, які існують між ТОВ «Вердикт Капітал» та ОСОБА_1 , на підставі кредитного договору №500499750 від 10.07.2014 укладеного між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 . 

Рішення суду оскаржується лише ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» в частині первісних позовних вимог, тому в іншій частині, апеляційним судом не ревізується. 

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав задовольнити позов ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ».

Так, відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частина перша статті 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Частиною першою статті 1077 ЦК України, визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до частини першої 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно статті 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Згідно із п. 5.4.5 наданого позивачем Договору відступлення прав вимоги №16-01/19/1 укладеного між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» від 16.01.2019, Новий Кредитор протягом 30 (тридцяти) робочих днів з моменту переходу Права Вимоги, готує та направляє письмові повідомлення Боржникам про відступлення новому Кредитору Права Вимоги, підготовлені за формою згідно Додатку №4 до цього Договору, та протягом 30 (тридцяти) робочих днів надає Первісному Кредитору документи, що підтверджують здійснення даного відправлення, та Гарантійний лист Первісного Кредитора з повним переліком Боржників, яким здійснено відправлення письмових повідомлень згідно п. 5.4.5 цього Договору.
Надані суду документи не містять доказів направлення на адресу відповідача повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором №500499750 від 10.07.2014 на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та про наявну суму заборгованості.
В апеляційній скарзі, апелянт просив, витребувати у АТ “Альфа-Банк” первинні бухгалтерські документи (виписки по рахунку) стосовно видачі кредиту та його часткове погашення за Договором кредиту №500499750 від 10 липня 2014 року, детальний розрахунок заборгованості на дату відступлення права вимоги.
Частиною третьою статті 367 ЦПК України визначено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали        від нього.
Апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку.
Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як положення статті 43 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.
Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої права й виконувати процесуальні обов`язки.
Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання.
Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу у дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.
Виходячи з принципу змагальності цивільного процесу, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції у суді першої інстанції.
У силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь, зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення.
Гарантіями реалізації принципу змагальності є відповідальність за неподання доказів до суду.
ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було належним чином повідомлене про час і місце слухання справи у місцевому суді, однак жодного разу у судове засідання свого представника не направило, процесуальними правами, передбаченими статтями 43, 49 ЦПК України, у повній мірі не скористалося.
ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» не було позбавлене права на клопотання про витребування вказаних доказів до місцевого суду.
Неприйнятними є дії сторони коли вона долучає до апеляційної скарги нові докази, які необґрунтовано не було подано до суду першої інстанції, щоб посилити свою позицію.
За наведених обставин колегія суддів відхиляє вказане клопотання та переглядає справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів. 
Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як встановлено частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частин першої та другої статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, щодо відсутності доказів, що ПАТ «Альфа-Банк» відступив своє право вимоги за кредитним договором №500499750 від 10.07.2014, укладеного між ним та ОСОБА_3 , Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», а той в свою чергу, відступив це право ТОВ «ФК «ВЕСТА», яке в свою чергу відступило право вимоги ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ». З доданих до позовної заяви матеріалів неможливо встановити факт існування правовідносин між позивачем та відповідачем. Таким чином, суду не надано доказів того, що право ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» як кредитора за кредитним договором №500499750 від 10.07.2014, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , порушено, та позивач має право вимоги за цим договором.
Крім того, представником позивача надано до суду розрахунок боргу, 3% річних та інфляції з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ за боржником ОСОБА_1 за кредитним договором №500499750 від 10.07.2014, з визначеною датою початку розрахунку - 15.12.2017 та датою закінчення розрахунку - 15.12.2020 який не містить помісячного розрахунку заборгованості тіла кредиту, відсотків та пені.
З урахуванням вказаного суду першої інстанції дійшов вірного висновку про необґрунтованість первісних позовних вимог. 
Докази та обставини, на які посилаються заявники в апеляційних скаргах, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» - залишити без задоволення.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2021 року в частині, що оскаржується - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: