ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

30 вересня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 398/2693/19(2-а/398/96/19)	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Головко О.В., Суховарова А.В.,     
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 серпня 2019 року (суддя суду 1 інстанції Орловський В.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора 2 батальйону 7 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Петрова Олександра Сергійовича, третя особа - Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання незаконною та скасування постанови в справі про накладення адміністративного стягнення,- 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора 2 батальйону 7 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Петрова О. С., в якому просив визнати незаконними дії відповідача при винесенні постанови у справі про адміністративне правопорушення АР 132147 від 07.02.2017. Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення АР №132147 від 07.02.2017.
Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях позивача, що свідчить про безпідставність прийняття оскаржуваної постанови. 
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 серпня 2019 року позов задоволено частково. Скасовано постанову від 07 лютого 2017 року серії АР №132147 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 425грн., яка була винесена інспектора 7 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Дніпро Петровим Олександром Сергійовичем. Закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. 
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття неправильного рішення. Скаржник стверджує, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення штрафу є законною та обґрунтованою. Також зазначає про безпідставність висновків суду про  пропуск позивачем строку звернення до суду з поважних причин.
Позивачем надано до суду заперечення на апеляційну скаргу в обґрунтування яких вказано, що позивач правил дорожнього руху не порушував, а постанова складена відносно нього є неправомірною.
У відповідності до вимог  статті 311 КАС України  справа розглянута в порядку письмового провадження.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом встановлено, що 07 лютого 2017 року інспектором 7 роти 2 батальйону УПП в м. Дніпро Петровим О. С. відносно ОСОБА_1 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР №132147. 
Відповідно до змісту вищевказаної постанови, 07.02.2017 року о 13 год. 20 хв. ОСОБА_1 в м. Дніпро, вул. Курчатова, 10 керував транспортним засобом DAEWOO Lanos, державний номерний знак НОМЕР_1 , що мав явні ознаки несправності, розбитий покажчик повороту та ознаки ДТП, передньої лівої двері, на вимогу працівника поліції не пред`явив посвідчення водія, чим порушив вимоги п. 2.4а  ПДР  України, скоївши таким чином адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1  ст. 126 КУпАП.
Вказаною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. 
Відповідно до ч. 2  ст. 286 КАС України  позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Судом встановлено, що в оскаржуваній міститься запис : «З постановою не ознайомлено. Копію отримано» Проте, відсутній  підпис позивача про отримання  постанови, також відсутні відмітки про те, що позивач відмовився отримати постанову, а також відсутні відмітки про те, що вказана постанова позивачу була надіслана. 
Позивач стверджує,що оскаржувану постанову  він отримав в Олександрійській виконавчій службі 22.07.2019, та до цього часу відомостей про притягнення його до адміністративної відповідальності і по цій справі йому не було відомо. 
Так, на копії вказаної постанови наявний напис старшого державного виконавця, що копія виконавчого документа вручена боржнику 22.07.2019, завірено печаткою. Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом 31.07.2019.
Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про звернення позивача до суду в межах строку визначеного законодавством з часу отримання оскаржуваної постанови. 
Надаючи оцінку правомірності оскаржуваної постанови та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з таких підстав. 
Відповідно до ч.1  ст.126 КУпАП  керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно до пп. «а» п. 2.1    Правил дорожнього руху, затверджених  Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Згідно вимог п. 2.4 ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 Правил.
Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Принцип презумпції невинуватості, передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, та іншими документами.
Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Серед вимог ч.1 ст. 280 КУпАП вказано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.
Відповідно до  статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Положеннями статті 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Отже, вина водія у порушенні Правил дорожнього руху повинна доводитись певними доказами, серед яких показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, пояснення свідків тощо.
Відповідно до матеріалів справи, позивач заперечує факт вчинення ним адміністративного правопорушення.
З матеріалів справи слідує, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь - яку фіксацію правопорушення.
Водночас, приписами частини 3    статті 283 КУпАП  передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.  
Відповідачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів в розумінні    статті 72 КАС України, які б підтверджували факт  вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Не надано таких доказів і до  суду апеляційної інстанції 
При цьому, сама постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення не є доказом у справі про адміністративне правопорушення, оскільки містить лише опис обставин, які визначені відповідачем підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, без зазначення певних доказів, на підставі яких відповідачем зроблено висновки про вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Враховуючи наведене апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про правомірність оскаржуваної постанови, оскільки доведення вчинення особою адміністративного правопорушення належними та допустимими доказами законодавством покладено на суб`єкта владних повноважень, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постанові від 08.07.2020 у справі №177/525/17.
При цьому в контексті спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції вважає необхідним зазначити, що відповідно до частини 3  статті 62 Конституції України  обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У справі Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини, зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.
Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція. (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98)
Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.
У справі Надточій проти України (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер  Кодексу про адміністративні правопорушення  (п. 21 рішення).
Крім того, у  рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційного Суду України  дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. (п. 4.1)
Враховуючи встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини,колегія суддів вважає обґрунтованим  висновок суду першої інстанції про недоведеність відповідачем правомірності прийняття оскаржуваної постанови.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно встановлено обставини, що мають значення для справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись статтями  241-245,  250,  315,  316,  321,322,  327,  329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.
Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 серпня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ч. 3  ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України  касаційному оскарженню не підлягає.
   
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров