Номер провадження: 22-ц/813/8893/21 
Номер справи місцевого суду: 515/1723/20
Головуючий у першій інстанції Тимошенко С. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.10.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого – Таварткіладзе О.М.
       суддів: Князюка О.В., Погорєлової С.О.
       розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 24 березня 2021 року по цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на період навчання,

                                 В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою про зміну розміру аліментів на період навчання, мотивуючи тим що, судовим наказом Татарбунарського районного суду Одеської області від 31.08.2018 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої онуки у твердій грошовій сумі у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення нею повноліття. З часу винесення судового наказу витрати на утримання онуки значно зросли, розмір аліментів, що стягується з відповідача, є недостатнім для забезпечення всім необхідним. На даний час онука – ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається у Міжнародному гуманітарному університеті з 07.09.2020 року до 30.06.2024 року, згідно з Договором про надання освітніх послуг вартість навчання складає 58 000 грн., вже сплачено 13 000 грн., крім того вартість проживання у гуртожитку складає 2 500 грн. на місяць у період навчання, таким чином витрати на утримання онуки зросли, що вплинуло на матеріальний стан позивачки та виникла необхідність змінити розмір стягнення аліментів та кінцевий термін їх стягнення. Вважає, що відповідач постійно приховує дійсний розмір своїх доходів, не піклується про здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток дочки, майже не провідує та не бере участі у її вихованні, аліменти сплачує нерегулярно та іншої допомоги не надає, тому просила стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн. щомісячно на період навчання, а саме до 30.06.2024 року.
       Відповідач позовні вимоги визнала частково, не заперечувала сплачувати аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму, посилаючись на те, що доводи позивача про те, що вона приховує свої доходи безпідставні та нічим не підтверджені, на даний час вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_5 та виховує разом із ним дочку ОСОБА_6 , 2008 року народження, чоловік ніде не працює, припинив свою підприємницьку діяльність, а вона не працює, живе за рахунок свого господарства. 
Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 24 березня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач утримує одну неповнолітню дитину від іншого шлюбу, підприємницькою діяльністю не займається, не працює та не отримує заробітну плату. Доказів про інші джерела доходу позивачем не надано, а судом не встановлено. Позивачем не надано суду доказів про спроможність відповідача надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, яка навчається, у розмірі 3 000 грн. щомісячно. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду,  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 24 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
Апелянт зазначає, що відповідач, визнає позовні вимоги в розмірі 50% прожиткового мінімуму, адже тоді суд повинен був принаймні задовольнити позовні вимоги на 1 197,50 грн., а не відмовляти взагалі у позові. Відповідач згодна сплачувати аліменти, хоча і в меншій сумі, ніж заявлено у позові. Онука зараз ніяких коштів не отримує і не може працювати, адже навчається.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 навчається на денній формі навчання, у зв`язку з чим не має можливості офіційно працевлаштуватись та отримувати заробіток з метою забезпечення оплати витрат, пов`язаних зі здобуттям нею освіти. Таким чином, зазначені обставини свідчать про те, що вона потребує матеріальної допомоги.
Розглядаючи апеляційну скаргу, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до частини першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Відповідно до ст.7 ЗУ „Про державний бюджет на 2021 рік” прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. 
За положеннями ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Відповідно до ч.3 ст.70 ЗУ „Про виконавче провадження” загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.  Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.  Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Як установлено у справі, рішення в якій переглядається, відповідач ОСОБА_2 є матір`ю  ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка навчається у Міжнародному гуманітарному університеті з 07.09.2020 року до 30.06.2024 року, не досягла 23 років, до настання повноліття перебувала під опікою, а потім і піклуванням баби ОСОБА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 заявлений до неї позов на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання у розмірі 3 000 грн. щомісяця до закінчення навчання визнала частково – у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (на той час – 1 197 грн. 50 коп.), посилаючись при цьому на те, що на її утриманні є інша дитина – неповнолітня ОСОБА_8 2008 року народження, а чоловік – ОСОБА_5 припинив підприємницьку діяльність з 2019 року і не працює.
Встановивши, зазначені обставини, суд першої інстанції не мав підстав для відмови у вимогах про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.
Тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про стягнення аліментів.
Ухвалюючи власне судове рішення апеляційний суд враховує наявність у відповідача на утриманні іншої дитини неповнолітньої ОСОБА_8 2008 року народження, а також що ОСОБА_2 є працездатною особою, яка не довела про фактичний розмір  та  джерела доходу за рахунок яких живе сама та утримує неповнолітню дочку за умови, що офіційно не працює, а її чоловік, як вона стверджує, припинив підприємницьку діяльність у 2019 році.
Також колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається на денній формі навчання у Міжнародному гуманітарному університеті з 07.09.2020 року до 30.06.2024 року, у зв`язку з чим не має можливості офіційно працевлаштуватись та для життєдіяльності потребує матеріальної допомоги, яку мають надавати батьки, на яких такий обов`язок покладається ст. 199 СК України.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позову у твердій грошовій сумі (за вибором позивача) у розмірі 1 500 грн. щомісячно, починаючи з 03.01.2021 року (дата коли ОСОБА_4 досягла повноліття) і до закінчення дитиною навчання (до 30.06.2024 року), враховуючи, що на час закінчення навчання дитина не досягне 23 років.
При цьому визначаючи дату початку стягнення з 03.01.2021 року – дати досягнення ОСОБА_9 повноліття, колегія суддів звертає увагу, що позов про стягнення аліментів на повнолітню дитину був поданий у грудні 2020 року – до досягнення дитиною повноліття, коли відповідач сплачувала аліменти на дитину, як на неповнолітню. 
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню з урахуванням підстав та обґрунтувань наведених у цій постанові апеляційного суду.
За таких обставин, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 24 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання онуки – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1500 гривень щомісяця, починаючи з 03.01.2021 року до закінчення дитиною навчання (до 30.06.2024 року). 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено: 29.10.2021 року.

       
       Головуючий                  О.М. Таварткіладзе 

Судді:          О.В. Князюк

С.О. Погорєлова