Постанова                                          
Іменем України
 
03 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 452/938/18
провадження № 61-6582св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач), 
Яремка В. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 
відповідач -  ОСОБА_2 
третя особа - Самбірська державна нотаріальна контора 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 листопада 2019 року у складі судді Кравціва В. І. та постанову Львівського апеляційного суду від 02 березня 2021 року у складі колегії суддів: Шандри М. М., Приколоти Т. І., Савуляка Р.В.
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст заявлених позовних вимог 
 
У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Самбірська державна нотаріальна контора, про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визнання права власності на спадкове майно, визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування, визнання заповіту недійсним, визнання права власності у порядку спадкування.
 
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба - ОСОБА_3 . Дочкою ОСОБА_3 була ОСОБА_4 , яка після реєстрації шлюбу змінила своє прізвище « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », яка була матір`ю позивачки -та її сестри ОСОБА_7 . У зв`язку з реєстрацією шлюбу вона змінила прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_8 . 
 
В актових записах про народження матері - ОСОБА_4 є розбіжності у написанні імені, зокрема вона записана як ОСОБА_9 , також неправильно записано ім`я її баби - не ОСОБА_10 , а ОСОБА_11 . Довідкою Бісковицької сільської ради № 840 від 02 квітня 2018 року та виписками з погосподарських книг за 1974-1975 роки та 1983-1985 роки підтверджуються родинні відносини між ними, а тому позивач просила визнати факти, які мають юридичне значення, а саме що вона, ОСОБА_1 є внучкою ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та є рідною сестрою ОСОБА_12 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 
ОСОБА_3 на праві власності належала земельна частка (пай) розміром 1,56 в умовних кадастрових гектарах у СВСГ «Викоти», що знаходиться в селі Викоти Самбірського району Львівської області, та 1/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , співвласниками якого в рівних частках (по 1/3) були ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_13 .
 
Після смерті баби ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належну їй частку (1/3) житлового будинку та на земельну частку (пай). Заповіт баба не складала, спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 була б її мати - ОСОБА_4 , якби була живою, однак вона померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
 
Таким чином, вона та її сестра ОСОБА_7 є спадкоємцями за законом після померлої ОСОБА_3 у рівних частках. ОСОБА_7 на день смерті ОСОБА_3 проживала разом із спадкодавцем, фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, а отже прийняла спадщину, проте не зверталася до нотаріуса із заявою про  видачу свідоцтва про право на спадщину.
 
Зазначала, що вона також вступила у володіння та управління спадковим майном після смерті баби, оскільки забрала собі меблі та деякі речі домашнього побуту, що належали ОСОБА_3 , а також обробляла город разом із сестрою та забирала частину урожаю. 
 
Посилаючись на наведене, просила суд встановити факт її вступу в управління та володіння спадковим майном після смерті ОСОБА_3 , визнати за нею право власності на 1/2 частку спадкового майна, а саме право на земельну частку (пай), розміром 1,56 в умовних кадастрових гектарах, розташовану в селі Викоти Самбірського району Львівської області та визнати право власності на 1/6 частки житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
 
ІНФОРМАЦІЯ_4 помер син ОСОБА_7 - ОСОБА_13 , після його смерті ОСОБА_7 успадкувала належну його 1/3 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, ОСОБА_7 за життя належали 2/3 частки житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка площею 0, 1150 га, цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, що належала їй на підставі державного акту на землю серії ІУ-ЛВ № 084349 від 22 липня 1996 року, а також 1/2 частки земельного паю. 
 
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7 . Після її смерті вона не змогла прийняти спадщину в порядку спадкування за законом у зв`язку з наявністю заповіту, яким її сестра заповідала все своє майно ОСОБА_2 .
 
Вказувала на те, що ОСОБА_7 тривалий час тяжко хворіла а тому під час складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій, її волевиявлення не було вільним, а отже складений нею заповіт не відповідає дійсній її волі, що є підставою для визнання його недійсним. 
 
Посилаючись на наведене просила: 
1) встановити факти, що мають юридичне значення, а саме, що вона ОСОБА_1 є внукою ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; рідною сестрою ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ; що вона прийняла спадщину шляхом вступу у володіння та управління майном після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
 
2) визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/6 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;
 
3) визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті її баби ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/2 частку земельної частки (паю) розміром 1,56 в умовних кадастрових гектарах, який розташований у селі Викоти Самбірського району Львівської області; 
 
4) визнати недійсним заповіт, посвідчений 18 липня 2017 року, державним нотаріусом Самбірської державної нотаріальної контори Мариняк Н. М. від імені ОСОБА_7 ;
 
5) визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 5/6 часток житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . 
 
6) визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 право власності на 1/2 частку у праві власності на земельну частку (пай) розміром 1,56 в умовних кадастрових гектарах, що розташована у селі Викоти Самбірського району Львівської області. 
 
Короткий зміст ухвалених судових рішень судів попередніх інстанцій  
 
Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
 
Встановлено факти, що мають юридичне значення, а саме, що: ОСОБА_1 є внукою ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_1 є рідною сестрою ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_1 прийняла спадщину шляхом вступу у володіння та управління майном після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частку житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частку земельної частки (паю) розміром 1,56 в умовних кадастрових гектарах, який розташований у селі Викоти Самбірського району Львівської області та перебував у власності СВСГ «Викоти» у порядку спадкування за законом після смерті її баби ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявними у справі документами підтверджено, що ОСОБА_1 є внукою ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та рідною сестрою ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Враховуючи положення ЦК УРСР та показання свідків, які підтвердили фактичний вступ ОСОБА_1 у володіння та управління спадковим майном після смерті баби, суд визнав доведеним прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті ОСОБА_3 , що є підставою для визнання за нею права власності на 1/6 частки житлового будинку та 1/2 частки земельного паю.
 
У частині вирішення вимоги про визнання недійсним заповіту ОСОБА_7 , посвідченого 18 липня 2017 року державним нотаріусом Самбірської державної нотаріальної контори Мариняк Н. М., зареєстрованого в реєстрі за № 2-744, та визнання за ОСОБА_1 права власності на 5/6 частки житлового будинку,розташованого за адресою:   АДРЕСА_1 та 1/2 частки земельної ділянки в порядку спадкування після смерті її сестри, ОСОБА_7 , суд відмовив за недоведеністю позовних вимог.
 
Постановою Львівського апеляційного суду від 02 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 листопада 2019 року залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду в частині задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання факту прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , шляхом вступу її у володіння та управління спадковим майном та визнання за нею права власності на таке майно, мотивована тим, що суд першої інстанції обґрунтовано покладався на показання свідків, які є допустим доказом на підтвердження встановлених судом обставин у справі, тоді як відповідач не надав доказів, які б спростували повідомлену свідками інформацію. Зауважив, що цивільним законодавством не встановлено строку, в межах якого особа, яка прийняла спадщину, зобов`язана зареєструвати право власності на спадкове майно чи звернутися до суду за захистом свого права, а тому вважав відсутніми підстави для застосування позовної давності до заявлених ОСОБА_1 вимог. 
 
Рух справи у суді касаційної інстанції. Узагальнені доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та аргументи інших учасників справи
 
У квітні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 , у якій він просив скасувати рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 листопада 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 02 березня 2021 року в частині вирішення вимог ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління майном після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнання за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом права власності на спадкове майно.
 
Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на те, що суди попередніх інстанцій застосували норми матеріального права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених Верховним Судом у постановах від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17, від 07 квітня 2020 року у справі № 150/19/19, від 03 березня 2021 року у справі № 747/467/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Ухвалою Верховного Суду від 26 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі № 452/938/18 на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України та витребувано матеріали справи.
 
Справа надійшла на адресу суду касаційної інстанції 18 травня 2021 року.
 
Касаційна скарга ОСОБА_2 у межах доводів та вимог, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, обґрунтована посиланням на те, що:
 
1) суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, помилково визнав доведеними вимоги ОСОБА_1 в частині визнання факту прийняття спадщини та визнання за нею права власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , покладаючись лише на показання свідків, які є суперечливими та не містили достовірних відомостей про обставини двадцятирічної давності. Суди не урахували правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17, від 07 квітня 2020 року у справі № 150/19/19, від 03 березня 2021 року у справі №747/467/18, в яких зазначено, що прийняття спадщини шляхом вступу особи у володіння та управління спадковим майном у шестимісячний строк після смерті спадкодавця, повинно підтверджуватися відповідними доказами, які достовірно свідчать про фактичний вступ у володіння та управління майном та, що показання свідків, які є суперечливими та не підтвердженими іншими письмовими доказами, не можуть бути достатніми та достовірними доказами на підтвердження таких обставин;
 
2) суд апеляційної інстанції необґрунтовано відхилив заяву відповідача про застосування позовної давності до вимог ОСОБА_1 , оскільки не урахував, що з моменту смерті ОСОБА_3 розпочав перебіг трирічний строк позовної давності, який позивачка пропустила і не навела переконливих аргументів та відповідних доказів на підтвердження поважності причин його пропуску, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
 
Відзив на касаційну скаргу учасники справи у строк, визначений Верховним Судом, до 24 травня 2021 року, не подали.
 
Ухвалою Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Рішення судів попередніх інстанцій оскаржуються в частині вирішення вимог ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління майном після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнання за ОСОБА_1 в порядку спадкування з законом права власності на 1/6 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та на 1/2 частки земельної частки (паю) розміром 1,56 в умовних кадастрових гектарах, розташованої у селі Викоти, Самбірський район, Львівська область. 
 
В іншій частині рішення судів попередніх інстанцій не оскаржується, а тому Верховним Судом  не переглядається. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
 
ОСОБА_14 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 в селі Викоти Самбірського району Львівської області, її батьками записані ОСОБА_15 та ОСОБА_4 , після укладення шлюбу 21 лютого 1976 року її прізвище змінено на ОСОБА_8 . 
 
ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , була дочкою  ОСОБА_15 та ОСОБА_4 , після реєстрації шлюбу 11 червня 1977 року у виконавчому комітеті Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області прізвище змінено на ОСОБА_17 .
 
У  витягах Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження та про реєстрацію шлюбу, ім`я матері позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 записано ОСОБА_9 , дата та рік її народження - ІНФОРМАЦІЯ_7 .
 
У свідоцтві про смерть серії НОМЕР_1 зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Викоти Самбірського району Львівської області у віці 59 років померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
 
У свідоцтві про смерть серії НОМЕР_2 зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Викоти Самбірського району Львівської області у віці 100 років померла ОСОБА_3 .
 
У витягах із погосподарської книги за 1974 рік зазначено, що ОСОБА_3 , 1900 року народження, була головою колгоспного двору, до складу членів її сім`ї входили: дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зять ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , внучка ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , внучка ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , та внук ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_11 . 
 
ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Викоти Самбірського району Львівської області у віці 60 років.
 
Таким чином, ОСОБА_1 є внукою ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та рідною сестрою ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 
На підставі свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Самбірської районної ради № 275 від 22 вересня1988 року житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований на праві особистої приватної власності за ОСОБА_3 , як головою колгоспного двору.
 
Згідно з довідкою виконавчого комітету Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області від 31 жовтня 2017 року № 435, станом на 01 липня 1990 року за адресою: АДРЕСА_1 , проживали: голова домогосподарства - ОСОБА_3 , 1900 року народження, внучка ОСОБА_7 , 1957 року народження, та правнук - ОСОБА_13 , 1978 року народження. 
 
Судами встановлено, що ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_13 належало по 1/3 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
 
За життя ОСОБА_3 також належала земельна частка (пай) розміром 1,56 в умовних кадастрових гектарах у СВСГ «Викоти» на підставі сертифікату від 16 травня 1997 року, виданого на підставі розпорядження голови Самбірської РДА № 184 від 27 березня 1997 року.
 
Після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина, до складу якої входило право власності на 1/3 частки житлового будинку, розташованого за адресою:  АДРЕСА_1 , та земельна частка (пай) розміром 1,56 в умовних кадастрових гектарах у СВСГ «Викоти». 
 
На момент відкриття спадщини після померлої ОСОБА_3 , ОСОБА_7 була зареєстрована та проживала разом зі спадкодавцем у житловому будинку, за адресою:  АДРЕСА_1 , а тому відповідно до положень статті 549 ЦК Української РСР є такою, що прийняла спадщину, оскільки фактично вступила у володіння та управління спадковим майном.
 
Після смерті ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрилася спадщина.
 
03 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини померлої ОСОБА_7 , однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено у зв`язку з тим, що 30 листопада 2017 року до нотаріуса звернувся ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 
У заповіті від 18 липня 2017 року, посвідченому державним нотаріусом Самбірської державної нотаріальної контори Мариняк Н.М., зареєстрованому в реєстрі за № 2-744, ОСОБА_7 зробила розпорядження, що на випадок своєї смерті все своє майно, яке належить їй і буде належати на день смерті, де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповіла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 . 
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування
 
Вивчивши матеріали справи, доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга  ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково з таких підстав.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів.
 
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 ЦК України).
 
Згідно з частиною першою, пунктами 1 та 2 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду по захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права та визнання правочину недійсним.
 
Згідно з статтею 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців  першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. 
 
Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем, вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. 
 
Відповідно до частин першої та другої статті 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
 
Позивач обґрунтовувала свої вимоги про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що вона відповідно до статті 549 ЦК Української РСР прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, зокрема забрала деякі речі домашнього побуту належні спадкодавцеві, а також обробляла земельну ділянку.
 
Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (частина перша статті 264 ЦПК України).
 
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
 
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
 
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).
 
Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
 
Особа, яка фактично вступила в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, повинна довести цей факт у суді шляхом подання будь-яких фактичних даних, на підставі яких суд може встановити наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги.
 
Задовольняючи позовні вимоги  ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно, суд першої виходив з доведеності таких вимог, зокрема поясненнями свідків про те, що ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 забрала деякі речі домашнього побуту спадкодавця та обробляла город разом із сестрою ОСОБА_7 . 
 
Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції, належно не перевіривши доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 , який вказував на те, що пояснення свідків, на яких ґрунтується рішення суду першої інстанції є суперечливими, суд не прийняв до уваги та не дослідив пояснення свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , які зазначали, що після смерті  ОСОБА_3 , усе належне їй майно залишилося ОСОБА_7 ; майно ніхто не ділив, земельну ділянку обробляла сама ОСОБА_7 , якій допомагав її син; свідок ОСОБА_22 за збігом двадцятилітньої давності не могла пояснити, коли саме після смерті баби, позивачка ОСОБА_1 забрала деякі її речі та обробляла город; що після смерті сина ОСОБА_23 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 посварилися. 
 
Заявник також звертав увагу суду апеляційної інстанції на не урахування судом першої інстанції висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 25 березня 2020 року у справі № 30/235/17 про те, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо  перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, довідка державної податкової служби про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки, інші документи, а також висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 296/289/19 про те, що суд касаційної інстанції бере до уваги, що предметом доказування у цій  справі є обставини майже тридцятирічної давнини і достовірність та точність повідомлених свідками відомостей можна обґрунтовано поставити під сумнів.  
 
У зазначеному контексті зазначав, що суди не дослідили та не надали оцінки довідці Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області від  12 липня 2017 року №169 про те, що на день смерті ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані та проживали: ОСОБА_7 - внучка, та ОСОБА_13 - правнук. Інших письмових доказів, які б підтверджували вступ  ОСОБА_1 у володіння та управління спадковим майном після смерті  ОСОБА_3 , позивачка не надала. 
 
Суд апеляційної інстанції не навів обґрунтованих мотивів відхилення зазначених доводів апеляційної скарги та в порушення норм процесуального права не усунув неповноту з`ясування судом першої інстанції обставин справи, що мають істотне значення для її вирішення, не дослідив наявні у справі докази у їх сукупності, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
 
Верховний Суд зауважує, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України, суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
 
Відповідно до повноважень, визначених статтею 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не може встановлювати та (або) вважати доведеними обставини у справі, вдаватися в оцінку доказів, вирішувати питання про достовірність або недостовірність доказів чи про перевагу одних доказів над іншими.
 
Узагальнюючи наведене, Верховний Суд погоджується з доводами касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій не врахували висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17, від 07 квітня 2020 року у справі № 150/19/19, від 03 березня 2021 року у справі № 747/467/18, а тому дійшли передчасних висновків про задоволення позову.
 
Щодо позовної давності до заявлених вимог
 
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (частина перша статті 256 ЦК України).
 
У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 584/639/19 (провадження № 61-10930св20) зазначено, що: «за загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Цивільним законодавством не передбачено обмеження строку, у який спадкоємець, що прийняв спадщину, може зареєструвати своє право власності у встановленому законом порядку або звернутись до суду за захистом свого права, а тому підстави для застосування позовної давності до спірних правовідносин відсутні». Аналогічний висновок викладений і у наступних постановах, зокрема у постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року у справі № 543/994/17.
 
Таким чином, обґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції, що на вимоги про встановлення факту прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном позовна давність не поширюється.
 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарг. 
 
За змістом підпункту першого частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
 
Верховний Суд ураховує тривалість розгляду справи, однак оскільки в силу визначених статтею 400 ЦПК України повноважень, касаційний суд не праві здійснювати оцінку доказів, що унеможливлює ухвалення остаточного судового рішення по суті вирішення спору, постанова Львівського апеляційного суду від 02 березня 2021 року підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, який має повноваження на усунення зазначених процесуальних недоліків.
 
Щодо вирішення питання про розподілу судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
З огляду на висновок касаційного суду щодо результатів вирішення касаційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, підлягають розподілу за результатами розгляду спору по суті. 
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
 
Постанову Львівського апеляційного суду від 02 березня 2021 року скасувати  та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                            О. В. Ступак
Судді:                                                                                     І. Ю. Гулейков
С. О. Погрібний
Г. І. Усик 
В. В. Яремко