Ухвала

25 жовтня 2021 року
м. Київ
справа № 172/596/20
провадження № 61-14023 ск21 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до селянського фермерського господарства «Рій-25» про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області                 від 13 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Зобов`язано селянське фермерське господарство «Рій-25» повернути ОСОБА_1 самовільно зайняту земельну ділянку цільового призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 5,8661 га кадастровий номер 1220787700:01:011:0042, що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі Державного акта на право власності серії ЯЛ № 929774.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 квітня 2021 року рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області                  від 13 серпня 2020 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.
До Верховного Суду 17 серпня 2021 року   ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 квітня                2021 року з пропуском строку, установленого частиною першою статті 390 ЦПК України.
Ухвалою Верховного Суду від 13 вересня 2021 року визнано підстави для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження судового рішення неповажними, вказану касаційну скаргу залишено без руху та запропоновано заявнику усунути її недоліки, а саме: навести інші підстави для поновлення строку та надати відповідні докази, надати суду уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України, надати належні докази щодо ціни позову. Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.
У вересні 2021 року заявник направила до суду заяву на усунення недоліків касаційної скарги, до якої додала виписку із медичної картки амбулаторного хворого про різке погіршення її здоров`я саме 22 червня 2021 року та витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка становить 181 587,79 грн. Однак, заявник не надала уточнену редакцію касаційної скарги із зазначенням конкретних обов`язкових підстав касаційного оскарження.
Відповідно до положень частини другої статті 393 ЦПК України та статті 185 ЦПК Україниу разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу і заявник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.
Оскільки у встановлений судом строк, станом на 25 жовтня 2021 року недоліки касаційної скарги не усунуто в повному обсязі, зокрема не надано уточнену редакцію касаційної скарги, відповідно до статті 185 ЦПК України касаційна скарга підлягає поверненню заявнику, що не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.
Право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (МПП «Голуб» проти України, № 6778/05, ЄСПЛ, від 18 жовтня 2005 року).
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 квітня 2021 року вважати неподаною та повернути заявнику.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                     О. В. Білоконь