КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа № 754/6216/20                                                                                 Головуючий у І інстанції Саламон О.Б.
Провадження №22-ц/824/14922/2021                                                        Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
14 грудня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:  
 
судді-доповідача Таргоній Д.О.,
суддів: Голуб С.А., Ігнатченко Н.В.,
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 листопада 2020 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором 
 
УСТАНОВИВ:
 
у травні 2020 року акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», позивач, Банк) звернулося до суду з позовом, мотивуючи його тим, що відповідно до укладеного договору від 05 липня 2019 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено до 15 000,00 грн. 
Банк зобов`язання перед відповідачем виконав у повному обсязі. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. 
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором  ОСОБА_1 станом на 16 квітня 2020 року має заборгованість у розмірі 23 496,40 грн, яку позивач просив стягнути з останнього на свою користь, а також судові витрати за подачу позову у розмірі 2102,00 грн.
Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 листопада 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 15 313, 56 грн. та судовий збір в розмірі 2 102 грн.В задоволенні інших вимог позову відмовлено.  
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також, що рішення прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без надання належної оцінки доказам по справі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог і в цій частині ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.  
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції порушив принципи рівності перед законом і судом, та змагальності сторін, не дав належної оцінки доказам, підтверджуючим факт укладення між сторонами кредитного договору. Крім того, судом не взято до уваги, що позичальник користувався грошовими коштами, частково виконував умови кредитного договору, частково сплачував заборгованість за договором.
Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Суд, з`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, керуючись наступним. 
Частково задовольняючи позов АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що з матеріалів справи вбачається, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг, не містять підпису відповідача. 
При цьому, у заяві ОСОБА_1 від 05 липня 2019 року відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені) та штрафів за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, відсоткової ставки. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути відсотки та штрафи. Отже, на переконання суду першої інстанції, оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину договору, укладеного між сторонами 05 липня 2019 року шляхом підписання Заяви, отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді відсотків. 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. 
З огляду на зазначене, на переконання суду першої інстанції, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у вигляді прострочених відсотків та штрафів є необґрунтованими, а тому місцевий суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині, у зв`язку з його необґрунтованістю та недоведеністю. 
Окрім того, місцевий суд зауважив, що з наданого до суду розрахунку вбачається, що відповідач користувався коштами банку, а тому має вказану в позові заборгованість за тілом кредиту в розмірі 15 313, 56 грн, у зв`язку з цим позов підлягає частковому задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість в розмірі 15 313, 56 грн, що є заборгованістю за простроченим тілом кредиту. 
Колегія суддів погоджується із такими висновкамимісцевого суду, оскільки вони відповідають обставинам справи і узгоджуються із вимогами закону. 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 05 липня 2019 року ОСОБА_1 підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», в якій зазначено, що він разом із пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 12).
Згідно інформації, викладеної у вказаній заяві,  ОСОБА_1 висловив свою згоду з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, при цьому він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
Згідно розрахунку, поданого АТ КБ «Приватбанк», відповідач станом на 16 квітня 2020 року має заборгованість на загальну суму23 496,40 грн, з яких: 15 313,56 грн. - заборгованість за тілом кредита, в тому числі 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредита; 6 587,77 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 1095,07 грн - штраф (процентна складова) (а.с. 6-7). 
Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина 1статті 1055 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, АТ КБ«ПриватБанк» зазначав, що05 липня 2019 року ОСОБА_1 ознайомився із Умовами та Правилами надання банківських послуг й підписавши Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг згідно, якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
Відповідно до умов укладеного договору, договір складається із заяви позичальника, умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.
Згідно Умов та Правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. 
При зверненні до суду з позовом позивачем було надано копію Анкети-заяви від імені  ОСОБА_1 , копію його паспорту, а також витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». 
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17) зазначається, що в такому випадку неможливо застосовувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. 
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у Заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком при зверненні до суду з позовом Умови та Правила надання банківських послуг разом із Заявою не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. 
Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається та діє принцип верховенства права. Основними засадами цивільних відносин в ст. 3 ЦК України закріплені, зокрема, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність. 
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь Банку відсотків за користування кредитними коштами та штрафів, які не визначені в підписаній відповідачем Заяві.
Крім того, ст. 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Як убачається з анкети-заяви, відповідач виявив бажання отримати кредитну картку «Універсальна», що також зазначено в апеляційній скарзі. Оскільки відповідач, отримавши картку, користувався кредитними коштами, які своєчасно не повертав, у нього утворилась заборгованість по основному тілу кредиту в сумі 15 313,56 грн.  
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, та також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому колегія суддів приходить до висновку, що АТ КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суду, шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором № б/н від 05 липня 2019 року за тілом кредиту у розмірі 15 313,56 грн.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст. 129 Конституції України, ст.ст. 6, 11, 13, 81, 83, 89 ЦПК України, ст.ст. 207, 208, 633, 634, 642, 1048, 1054 ЦК України, ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи у суді другої інстанції, а тому - не є правовою підставою для зміни чи скасування ухваленого по справі рішення. 
Інші доводи апеляції, зокрема, про те, що суд першої інстанції порушив принципи рівності перед законом і судом та змагальності, диспозитивності цивільного судочинства, розглянув справу поверхнево та упереджено, про те, що сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору, про те, що суд першої інстанції допустив однобічність та неповноту судового розгляду, з точки зору суду другої інстанції є необґрунтованими, та правового значення для задоволення заявлених апеляційних вимог не мають, а тому - не спростовують законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення по справі. 
За таких обставин, підстав для скасування заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 листопада 2020 року з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає. 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 листопада 2020 рокузалишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 14 грудня 2021року.

 
Суддя - доповідач                                                     Д.О. Таргоній 

Судді:                                                                          С.А. Голуб 
 
                                                                                                                                                                                                               Н.В. Ігнатченко