Номер провадження: 22-ц/813/2451/21 
Номер справи місцевого суду: 947/17744/20
Головуючий у першій інстанції Салтан Л. В.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2021 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 947/17744/20
Номер провадження: 22-ц/813/2451/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя – доповідач),
- суддів – Князюка О.В., Погорєлової С.О., 
за участю секретаря судового засідання – Рибачук О.І.,

учасники справи: 
- позивач – ОСОБА_1 ,
- відповідачі – 1) ОСОБА_2 ,  2) ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3  про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою адвоката Николина Олега Ярославовича, діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Київського районного суду міста Одеси, ухвалене у складі судді Салтан Л. В. 23 вересня 2020 року,
встановив:
2. Описова частина
2.1 Короткий зміст позовних вимог

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду міста Одеси з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути солідарно з ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 борг за договором позики у розмірі – 893 761 грн. 00 коп..
ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що 03.08.2012 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно якого він дав в борг останньому грошові кошти в сумі - 4 140,00 доларів США під 5% щомісячно. Заборгованість, яка складається із основної суми боргу та процентів, позичальник повинен був повернути Позивачу до 31.12.2019 року. Станом на дату звернення до суду з даним позовом, позичальник умови договору позики не виконав, заборгованість не сплатив.
Договором позики також передбачена неустойка (пеня) за несвоєчасне виконання боржником зобов`язань, в розмірі - 10% від суми боргу за кожен календарний місяць прострочення.
03.08.2012 року між Позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, згідно якому остання поручилася за виконання боргових зобов`язань ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 по вказаному вище договору позики від 03.08.2012 року.
Згідно умов договору поруки, ОСОБА_4 несе солідарну відповідальність перед ОСОБА_1 за належне виконання ОСОБА_5 зобов`язань за договором позики, а саме - за повернення суми боргу 4 140,00 доларів США, процентів та неустойки. 
ОСОБА_4 відомо, що 31.12.2019 року наступив строк виконання грошових зобов`язань ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 по договору позики від 03.08.2012 року та про існуючу заборгованість. 
Станом на 25.06.2020 року Національним Банком України встановлено офіційний курс
валют, згідно якому 1,00 долар США коштує 26,65 грн. (згідно даних, розміщених на
офіційному сайті НБУ). 
Станом на 25.06.2020 року заборгованість становить: 
- сума позики - 4 140,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить - 110 331,00 грн.;
- заборгованість за процентами – 18 218,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті
становить - 485 456,4 грн. (за період з 03.08.2012 року по 31.12.2019 року минуло 88 повних
календарних місяці; договором встановлена 5-ти процентна ставка від суми позики за кожен
місяць позики; 4 140,00 доларів США помножити на 5% та помножити на 88 календ. міс.);
- пеня - 11 179,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить - 297 920,35 грн.
(за період з 01.01.2020 року по 25.06.2020 року минуло 5 повних календарних місяці;
договором встановлена пеня в розмірі 10-ти процентів від суми заборгованості за кожен
календ. міс. прострочення; заборгованість станом на 01.01.2020 року становила: 22 358,00
доларів США (4 140,00 доларів США основного боргу плюс 18 218,00 доларів США
заборгованості за процентами); 22 358,00 доларів США помножити на 10% та помножити на
5 календ. міс.) (а. с. 1 - 2).

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 не скористались правом надання відзиву на позовну заяву.
Разом з тим, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 надали до суду заяви про визнання позову (а. с. 24 - 25).

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 23 вересня 2020 рокувідмовлено у задоволенні вищевказаної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що суду не доведено ані самого факту передачі грошей ОСОБА_2 , ані взагалі наявності на той час їх у позивача, їхнє походження. Оскільки відповідачі визнають позов, судом не вбачається наявність спору (а. с. 31 - 33).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Адвокат Николин Олег Ярославович, діючий від імені ОСОБА_1 ,в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт вказує на те, що помилковими є висновки суду щодо відсутності спору між сторонами та недоведеність факту наявності у позикодавця грошей та факту передачі вказаних грошей позичальнику (а. с. 31 - 39).

2.6 Узагальнені доводи позивача в апеляційному суді

ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 не скористались правом надання відзиву на апеляційну скаргу. Відзиви на апеляційну скаргу не надійшли.

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від  04.11.2020 року апеляційну скаргу адвоката Николина Олега Ярославовича, діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Київського районного суду міста Одеси від 23 вересня 2020 року залишено без руху (а. с. 47). 
18 грудня 2020 року представником апелянта подано клопотання про звільнення від сплати судового збору (а. с. 54 - 55).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від  23.12.2020 року зменшено ОСОБА_1 розмір судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2020 року до – 1 131,90 грн.. Апеляційну скаргу адвоката Николина Олега Ярославовича, діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Київського районного суду міста Одеси від 23 вересня 2020 року залишено без руху (а. с. 60 - 61). 
На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянтом подано до суду заяву, якою усунуто зазначені в ухвалі недоліки (а. с. 63).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від  29.01.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Николина Олега Ярославовича, діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Київського районного суду міста Одеси від 23 вересня 2020 року (а. с. 66).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від  29.01.2021 року призначено апеляційну скаргу адвоката Николина Олега Ярославовича, діючого від імені ОСОБА_1 , до розгляду у приміщенні Одеського апеляційного суду (а. с. 67).
27.07.2021 року від ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги за його відсутності (а. с. 86).
27.07.2021 року від ОСОБА_3 надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги за її відсутності (а. с. 87).
У судовому засіданні ОСОБА_1 та його адвокат Николин О.Я. для огляду суду надали оригінал договору позики. Зазначили, що апеляційну скаргу підтримують та просять задовольнити.
У судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну скаргу визнав.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. 
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, неодноразове призначення прави до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина
3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши поясненняучасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Николина Олега Ярославовича, діючого від імені ОСОБА_1 , підлягає задоволенню частково.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин 

03.08.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі - 4 140,00 доларів США під 5% щомісячно. 
Договором позики також передбачена неустойка (пеня) за несвоєчасне виконання боржником зобов`язань, в розмірі - 10% від суми боргу за кожен календарний місяць прострочення.
03.08.2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено договір поруки, згідно якого ОСОБА_4 поручилася за виконання боргових зобов`язань ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 по вказаному вище договору позики від 03.08.2012 року.
Згідно умов договору поруки, ОСОБА_4 несе солідарну відповідальність перед ОСОБА_1 за належне виконання ОСОБА_5 зобов`язань за договором позики, а саме за повернення суми боргу - 4 140,00 доларів США, процентів та неустойки. 
Між сторонами виникли правовідносини з договорів позики та поруки.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права 

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржене рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права. 
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції. 

3.4 Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. 
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.
Дослідженими апеляційним судом оригіналом договору позики та поруки підтверджується той факт, що між сторонами був укладений договір позики, відповідно до якого  ОСОБА_2   взяв у борг у ОСОБА_1  грошові кошти в сумі - 4 140,00 доларів США,які він зобов`язується повернути у строк до 31.12.2019 року. Вказаний договір був підписаний зі сторони позичальника особисто відповідачем ОСОБА_2 .. 
Також, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено договір поруки, згідно якому ОСОБА_4 поручидася за виконання боргових зобов`язань ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 по вказаному вище договору позики від 03.08.2012 року. Вказаний договір поруки був підписаний особисто відповідачкою ОСОБА_4 .. 
Укладаючи договір позики на вказаних вище умовах, відповідач свідомо шляхом вільного волевиявлення прийняв на себе ризик невиконання умов договору та умови відповідальності за порушення строків виконання зобов`язання.
Приписами статей 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
 Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦКУ).
Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.
Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).
Згідно умов договору поруки від 03.08.2012 року, ОСОБА_4 несе солідарну відповідальність перед ОСОБА_1 за належне виконання ОСОБА_5 зобов`язань за договором позики, а саме за повернення суми боргу - 4 140,00 доларів США, процентів та неустойки. 
Станом на 25.06.2020 року заборгованість ОСОБА_2 за сумою позики становить – 4 140,00 доларів США.
Станом на 25.06.2020 року Національним Банком України встановлено офіційний курс
валют, згідно якому 1,00 долар США коштує 26,65 грн.. 
Сума позики - 4 140,00 доларів США еквівалентно - 110 331,00 грн.. З урахуванням визнання позовних вимог відповідачами, вказана сума підглядає стягненню солідарно з боржників.
Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.
Договором позики від 03.08.2012 року передбачено, що кошти в сумі - 4 140,00 доларів США надаються позичальнику під 5% щомісячно.
Проценти за правомірне користування грошовими коштами  можуть нараховуватись лише в межах визначеного договором строку кредитування. Після спливу строку кредитування, нарахування процентів за користування кредитом припиняється в силу приписів статей 1048, 1054 ЦКУ, що підтверджується висновками Великої палати ВС (пункти 48-55 постанови від 28.03.2018 № 444/9519/12).
За умовами договору позики від 03.08.2012 року сторони погодили щомісячну сплату 5% від суми позики, яку надано до 31.12.2019 року.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється після спливу визначеного договором строку позики. 
За період з 03.08.2012 року по 31.12.2019 року минуло 88 повних
календарних місяці. Таким чином, заборгованість по процентам складає – 18 218,00 доларів США = 4 140,00 доларів США х 5% х 88 календ. міс..
Станом на 25.06.2020 року Національним Банком України встановлено офіційний курс
валют, згідно якому 1,00 долар США коштує 26,65 грн.. 
Заборгованість за процентами - 18 218,00 доларів США у гривневому еквіваленті
становить - 485 456,4 грн.. 
За змістом ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Аналогічні правові позиції висвітлені в постановах Верховного Суду України від 06.06.2012 року в справі №6-49цс12, а також від 24.10.2011 року в справі №6-38цс11.
Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, відповідно до ч. 3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За умовами ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Договором позики від 03.08.2012 року передбачено, сплату неустойки (пені) за несвоєчасне виконання боржником зобов`язань, в розмірі - 10% від суми боргу за кожен календарний місяць прострочення.
Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За період з 01.01.2020 року по 25.06.2020 року минуло 5 повних календарних місяці.
Договором встановлена пеня в розмірі – 10% від суми заборгованості за кожен
календарний місяць прострочення
Станом на 01.01.2020 року заборгованість становила – 22 358,00
доларів США (4 140,00 доларів США основного боргу та 18 218,00 доларів США заборгованості за процентами).
Отже заборгованість за пенею складає - 11 179,00 доларів США = 22 358,00 доларів США х 10% х 5 календ. міс, що в гривневому еквіваленті становить - 297 920,35 грн..
Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. 
Виходячи із загальних засад справедливості та розумності регулювання спірних відносин, колегія суддів вважає, що на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір заявленої позивачем до стягнення пені підлягає зменшенню до остаточного розміру – 110 124,00 грн., оскільки вказаний розмір дорівнює розміру збитків, які необхідно стягнути з відповідачів на користь позивача.
У відповідності до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.
Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Верховний Суд у своїй постанові від 04.07.2018 року у справі №761/12665/14-ц зазначив, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.
Таким чином, при визначенні зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення зазначає саме розмір іноземної валюти, що підлягає стягненню.
Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, вносить двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції 

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Николина Олега Ярославовича, діючого від імені ОСОБА_1 , є частково обґрунтованими, а тому вона підлягає задоволенню частково.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Оскільки висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовник вимог ОСОБА_1 .

3.6 Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.  Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
ОСОБА_1 сплатив судовий збір за звернення із позовною заявою у розмірі – 8 937,70 гривень (а. с. 12), за звернення з апеляційною скаргою у розмірі – 1 131,90 гривень (а. с. 64).
У зв`язку з частковим задоволенням позову підлягають стягненню в рівних частках з ОСОБА_2 та  ОСОБА_3  на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі - 10 069,6 грн..

3.7 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

 
Апеляційну скаргу адвоката Николина Олега Ярославовича, діючого від імені ОСОБА_1 , – задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 23 вересня 2020 року – скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 ,   ОСОБА_3  про стягнення заборгованості – задовольнити частково.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою - АДРЕСА_1 ) та  ОСОБА_3  (РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою - АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою - АДРЕСА_3 ) заборгованість за договором позики від 03.08.2012 року в сумі - 22 358 (двадцять дві тисячі триста п`ятдесят вісім) доларів США, що еквівалентно - 595 787 (п`ятсот дев`яносто п`ять тисяч сімсот вісімдесят сім) гривень 40 копійок станом на 25.06.2020 року, яка складається з суми позики – 4 140,00 доларів США, що еквівалентно – 110 331,00 грн., заборгованості за процентами – 18 218,00 доларів США, що еквівалентно – 485 456,40 грн., та пеню в розмірі – 110 124 (сто десять тисяч сто двадцять чотири) гривні 00 копійок.

В решті позовних вимог - відмовити.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою - АДРЕСА_1 ) та  ОСОБА_3  (РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою - АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою - АДРЕСА_3 ) у рівних частках витрати по сплаті судового збору у розмірі - 10 069 (десять тисяч шістдесят дев`ять) гривень 60 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 11 жовтня 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді:                                                  О. В. Князюк 

С. О. Погорєлова