Ухвала
Іменем України 
30 листопада 2021 року
м. Київ
справа № 504/1007/21
провадження № 51-5124 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури на ухвалу Одеського апеляційного суду від 27 липня 2021 року про відмову у поновленні строку на апеляційне оскарження та повернення апеляційної скарги,
встановив:
Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 15 квітня 2021 року задоволено заяву в.о директора КНП «Одеська обласна психіатрична лікарня № 2» Одеської обласної ради та змінено  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру з примусового лікування у психіатричному закладі із посиленим режимом на примусове лікування у психіатричному закладі із звичайним режимом лікування.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27 липня 2021 року заступнику керівника Одеської обласної прокуратури відмовлено в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної ухвали від 15 липня 2021 року та повернуто його апеляційну скаргу.
У касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування зазначеної ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
 
Верховний Суд ухвалою від 02 листопада 2021 року касаційну скаргу прокурора залишив без руху та надав строк для усунення недоліків.
25 листопада 2021 року до Верховного Суду надійшла повторна касаційна скарга              прокурора, в якій він вказує на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Так, прокурор у своїй повторній касаційній скарзі, на обґрунтування пропущення строку на апеляційне оскарження ухвали місцевого суду від 15 квітня 2021 року, посилається на те, що прокурор вищого рівня, який з урахуванням повноважень, передбачених статтею 36 КПК, подав апеляційну скаргу на вказану ухвалу суду, участі у судовому розгляді у суді першої інстанції не приймав.
Зазначає про те, що Одеській обласній прокуратурі стало відомо про постановлення судом першої інстанції вказаної ухвали у телефонному режимі лише 26 травня 2021 року при повідомленні Доброславською окружною прокуратурою про факт залишення          25 травня 2021 року ОСОБА_4 закритої території Одеської обласної психіатричної лікарні № 2. При цьому, письмово Одеську обласну прокуратуру було повідомлено інформаційним листом лише 31 травня 2021 року.
Крім того, вказує на те, що до Одеської обласної прокуратури не надходила ухвала місцевого суду від 15 квітня 2021 року із Комінтернівського районного суду Одеської області, а копію цієї ухвали отримано цією прокуратурою 31 травня 2021 року з Єдиного державного реєстру судових рішень (далі – ЄДРСР).  
При цьому, прокурор посилається на те, що відповідно до даних ЄДРСР вказану ухвалу суду першої інстанції оприлюднено 23 квітня 2021 року, тобто поза межами строку на апеляційне оскарження.
Вважає, що єдність системи прокуратури України не позбавляє прокурора вищого рівня права доступу до суду та можливості оскаржити судове рішення в апеляційному порядку поза межами строку на апеляційне оскарження при наявності поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження.
Тобто, на думку прокурора, Одеська обласна прокуратура була позбавлена можливості своєчасно ознайомитись з судовим рішенням та оскаржити його в апеляційному порядку в установлені законом строки.
До того ж, у своїй касаційній скарзі прокурор також висловлює незгоду з ухвалою суду першої інстанції від 15 квітня 2021 року. Зокрема, вказує на те, що місцевим судом при постановленні вказаного рішення покладено в основу недопустимі докази.
Разом з тим, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскарження прокурором ухвали Комінтернівського районного суду Одеської області від 15 квітня 2021 року є передчасним, оскільки відповідно до статті 424 Кримінального процесуального кодексу України(далі — КПК) предметом розгляду касаційного суду на даний час є ухвала апеляційного суду про відмову у поновленні строку на апеляційне оскарження та повернення апеляційної скарги.
Перевіривши доводи касаційної скарги в частині оскарження ухвали апеляційного суду від 27 липня 2021 року про відмову у поновленні строку на апеляційне оскарження та додані до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до вимог статті 395 КПК апеляційна скарга може бути подана на ухвалу суду першої інстанції протягом 7 днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Пунктом 4 частини 3 статті 399 КПК передбачено, що апеляційна скарга повертається особі, яка її подала, у випадку, якщо таку скаргу подано після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Частиною 1 статті 117 КПК передбачено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
Процесуальний строк може бути поновлено лише за умови його пропуску з поважних причин. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду з огляду на конкретні обставини, що завадили подачі скарги у визначений законом строк.
Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Зі змісту касаційної скарги прокурора та оскаржуваної ухвали апеляційного суду вбачається, що апеляційна скарга прокурора на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 15 квітня 2021 року подана 01 червня 2021 року, тобто більше ніж через місяць після закінчення строку на апеляційне оскарження.
Суд апеляційної інстанції, відмовляючи прокурору в поновленні строку на апеляційне оскарження вказаної ухвали суду першої інстанції від 15 квітня 2021 року, встановив, що прокурор ОСОБА_5 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, був присутнім під час оголошення ухвали Комінтернівського районного суду Одеської області від 15 квітня 2021 року, йому було роз`яснено порядок і строки апеляційного оскарження, копію ухвали він отримав 20 квітня 2021 року, а останнім днем подання апеляційного скарги, навіть з моменту отримання копії, було 27 квітня 2021 року. 
З урахуванням зазначеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що у прокурорів за умови належної організації внутрішнього документообігу було достатньо часу для апеляційного оскарження згаданої ухвали у межах встановленого частини 2               статті 395 КПК строку.
Крім того, апеляційний суд дійшов висновку про те, що посилання прокурора на виявлення ним факту постановлення ухвали місцевого суду саме з інформації Доброславської окружної прокуратури про залишення 25 травня 2021 року ОСОБА_4 території КНП «Одеська обласна психіатрична лікарня № 2», ніяк не пов`язано з моментом розміщення ухвали в ЄДРСР 23 квітня 2021 року.
Між тим, суд апеляційної інстанції правильно врахував висновок, який міститься в постанові Верховного Суду від 25 вересня 2018 року (справа № 222/466/17), про те, що поняття «прокурор», яке вживається у статтях 393, 425 КПКяк суб`єкт апеляційного та касаційного оскарження, охоплює не лише певну посадову особу, яка здійснює повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні та визначена у порядку статті 37 КПК, але й прокурорів вищого рівня, визначених у частини 4           статті 36 цього Кодексу(Генеральний прокурор України, його перший заступник та заступники, керівники регіональної прокуратури, його перший заступник та заступники). А тому особливості організації внутрішнього документообігу в системі органів прокуратури не можуть змінювати загального порядку обчислення строку на апеляційне оскарження судового рішення.
З таким висновком апеляційного суду погоджується і колегія суддів, оскільки зазначені прокурором причини пропуску строку на апеляційне оскарження не є об`єктивно непереборними та такими, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Інших обґрунтованих доводів, які б ставили під сумнів висновок суду апеляційної інстанції про відсутність законних підстав для задоволення клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції, прокурором не наведено.
Отже, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування або зміни судового рішення, колегія суддів не вбачає.
Таким чином, з касаційної скарги прокурора та доданих до неї копій судових рішень Суд не вбачає підстав для її задоволення.
На підставі наведеного, керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд
постановив:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника керівника Одеської обласної прокуратури на ухвалу Одеського апеляційного суду             від 27 липня 2021 року про відмову у поновленні строку на апеляційне оскарження та повернення апеляційної скарги.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                              ОСОБА_3