ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/3630/21                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Анжеліка БАБИЧ
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  09 листопада 2021 року                                                                                       м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді            Оксененка О.М.,
суддів:            Лічевецького І.О.,
   Мельничука В.П.,

При секретарі:                                   Кузьмінської К.В.,

За участю представника позивача:       Безпалого Є.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрозернохолдінг» на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрозернохолдінг» до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області про визнання протиправним і скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрозернохолдінг» звернулось до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області, в якому просило: визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.05.2021 №4074/23-00-07-0410 щодо завищення від`ємного значення суми податку на додану вартість на 586888 грн.
Позов обґрунтовано тим, що відповідач безпідставно та всупереч закону прийняв вказане вище рішення, так як податковми органом було не враховано реальність правочинів з ТОВ «Лесник» Агро» та ТОВ «Алкор Трейд» та наявність неістотних виявлених в документах неточностей.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2021 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.
Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги - задовольнити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що навність саме по собі кримінального правопорушення не є достатнім доказом фіктивної діяльності контрагентів позивача.
На думку апелянта, оскільки жодного вироку у такому кримінального провадженні не було винесено та судом першої інстанції не з'ясовувалось питання щодо розслідування у такому кримінальному провадженні.
Крім того, апелянт звертає увагу на те, що чинне законодавство не містить вимог щодо обов'язкового зазначення у товарно-транспортній накладній будь-яких товаро-супровідних документів, вантажно-розвантажувальних робіт, та обов'язкову печатку перевізника.
Відтак, враховуючи наявність всіх необхідних первинних документів, та той факт, що законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов'язань платника податків у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявні підстави для задоволення позовних вимог.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено про те, що оскільки під час проведення перевірки не було підтверджено реальність здійснення господарських операцій з ТОВ «Алкор Трейд» та ТОВ «Лесник» Агро» щодо придбання сої у таких контрагентів, тому підстави для скасування податкового повідомлення-рішення - відсутні.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу від 13.04.2021 №640-п Головним управлінням Державної податкової служби у Черкаській області призначено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрозернохолдінг» відповідно до затвердженого плану перевірки щодо дотримання позивачем вимог податкового законодавства з ПДВ у взаємовідносинах з ТОВ «Алкор Трейд» за квітень 2019 року, ТОВ «Лесник» Агро» за листопад, грудень 2019 року та ТОВ НВФ «Альянс» за вересень 2020 року, ща результатами якої складено акт від 27.04.2021 №3156/23-00-07-0405/39706683 (далі - Акт).
Під час проведення перевірки, контролюючий орган дійшов до висновку про порушення позивачем вимог п.198.1-198.3, 198.6 ст.198, п.п.201.1, 201.7 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 586888 грн, у т.ч. за квітень 2019 року на 116569 грн за рахунок удаваного правочину з ТОВ «Алкор Трейд», за листопад 2019 року на 188810 грн, за грудень 2019 року на 281509 грн - за рахунок удаваних правочинів з ТОВ «Лесник» Агро». 
У подальшому, 19 травня 2021 року відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення №4074/23-00-07-0410, яким зменшено задеклароване від`ємне значення сум ПДВ: щодо декларації №9105881575 від 22.05.2019 за квітень 2019 року 116569 грн, щодо декларації №9303121351 від 16.12.2019 за листопад 2019 року 188810 грн, щодо декларації №9329752604 від 15.01.2020 за грудень 2019 року 281509 грн.
Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки подані позивачем докази не спростовують встановлених обставин і фактів, виявлених під час перевірки, тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції в з огляду на таке.
У силу вимог частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема: визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України.
За пп. 14.1.27 п. 14.1 статті 14 ПК України, витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).
Підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.
Згідно п. 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
У силу вимог пп.14.1.181 п. 14.1 статті 14 ПК України - податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду.
Підпунктом «а» п. 198.1, п.198.2, п.198.3 статті 198 ПК України закріплено право на віднесення сум податку до податкового кредиту у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно п. 198.6 статті 198 ПК України не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.
Відповідно до вимог п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Пунктом 200.2 ст. 200 ПК України визначено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.
У силу вимог п. 201.1 статті 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.
Відповідно до п. 201.10 статті 201 ПК України - податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.
Законом України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Відповідно до статті 1 вказаного Закону - первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно зі статтею 9 вказаного Закону - підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Таким чином, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум сплаченого податку на додану вартість у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги), необхідні первинні документи (податкові накладні), оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».
При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документа не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.
Таким чином, оскільки наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, які пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника податку, а також відповідають змісту й обсягу, відображеному в укладених платником податку договорах та складених на їх підставі первинних документах, тому у разі якщо певна господарська операція не здійснювалась, визначення податкового кредиту було б безпідставним і сума ПДВ не підлягала би відшкодуванню з бюджету, незважаючи на наявність у платника податку (позивача у справі) податкової накладної, а також доказів сплати постачальнику сум ПДВ у складі вартості товару.
Як свідчать матеріали справи, у перевіряємому періоді позивач мав господарські взаємовідносини з ТОВ «Алкор Трейд».
Так, між позивачем укладено з ТОВ «Алкор Трейд» договір поставки №11/04/19 від 11.04.2019, за умовами якої визначено придбання шроту соняшникового згідно з ДСТУ 4638:2006 «Шрот соняшниковий. Технічні умови». 
На виконання умов вказаного договору між сторонами було підписано специфікації:
1) №1 від 11.04.2019 щодо поставки в періоді 11.04.2019-20.04.2019 партіями шроту соняшникового кількістю 150 тон вартістю 765000 грн, у т.ч. ПДВ на умовах поставки EXW «Франко завод» зі складу виробника за адресою: Запорізька обл., м.Вільнянськ, провул. Матросова, буд.22, - або зі складу постачальника: Запорізька обл., м.Вільнянськ, провул. Алкорський, буд.3. Умови оплати: 80% вартості партії сплачується покупцем протягом 2-х банківських дні від дати поставки, 20% вартості партії - протягом 2-х банківських дні від дати реєстрації постачальником ПН в ЄРПН;
2) №2 від 11.06.2019 щодо поставки в строк 11.06.2019-20.06.2019 партіями шроту соняшникового кількістю 100 тон вартістю 590000 грн, у т.ч. ПДВ на умовах поставки EXW «Франко завод» зі складу виробника за адресою: Запорізька обл., м.Вільнянськ, провул. Матросова, буд.22, - або зі складу постачальника: Запорізька обл., м.Вільнянськ, провул. Алкорський, буд.3. Умови оплати: 80% вартості партії сплачується покупцем протягом 2-х банківських дні від дати поставки, 20% вартості партії - протягом 2-х банківських дні від дати реєстрації постачальником ПН в ЄРПН.
Окрім того, між сторонами було укладено видаткову накладну від 11.04.2019 №АЛ-0000030 щодо продажу позивачу шроту соняшникового в кількості 31,580тон вартістю 161058 грн та ТТН з ідентичними реквізитами (автоперевізник ТОВ «ВТЛ Транс», автомобіль Рено ВК5781СВ причіп ВК3493ТХ); видаткову накладну від 11.04.2019 №АЛ-0000031 щодо продажу позивачу шроту соняшникового в кількості 32,540 тон вартістю 165954грн та ТТН з ідентичними реквізитами (автоперевізник ТОВ «Юмласавто», автомобіль Вольво ВК5288СН причіп ВК1715ХТ); видаткову накладну від 12.04.2019 №АЛ-0000032 щодо продажу позивачу шроту соняшникового в кількості 21,420 тон вартістю 109242 грн та ТТН з ідентичними реквізитами (автоперевізник ТОВ «Спецагропромтехнологія», автомобіль МАН АР8020ЕН причіп АР2956ХР); видаткову накладну від 13.04.2019 №АЛ-0000033 щодо продажу позивачу шроту соняшникового в кількості 25,180 тон вартістю 128418 грн; видаткову накладну від 17.04.2019 №АЛ-0000035 щодо продажу позивачу шроту соняшникового в кількості 26,420 тон вартістю 134742 грн та ТТН з ідентичними реквізитами (автоперевізник ТОВ «ВТЛ Логістик», автомобіль ДАФ ВІ0907ВО причіп ВІ6416ХР).
Крім того, у перевіряємому періоді позивач мав взаємовідносини з ТОВ «Лесник» Агро» на підставі договору купівлі-продажу №01/11/19 від 01.11.2019, яким передбачено придбання сої за ціною 9100 грн/тонну, кількістю 400 тон (загальна вартість 3640000 грн) згідно з ДСТУ 4964:2008 Соя.Технічні умови. 
У відповідності до умов вказаного договору товар доставляється на умовах DAP «Склад покупця» за адресою: м.Миколаїв, вул.Казарського, 2В. Порядок розрахунків: 80% вартості партії сплачується покупцем протягом 3-х банківських дні від дати поставки, у т.ч. після отримання рахунку-фактури на 100% вартості товару та ВН; остаточний розрахунок проводиться покупцем протягом 3-х робочих днів після завершення здійснення перевірки правильності реєстрації продавцем відповідної ПН в ЄРПН за умови відсутності порушень з боку продавця встановлених вимог до реєстрації та належного заповнення ПН.
На виконання умов вказаного договору між сторонами було складено наступні видаткові накладні:
- від 02.11.2019 №12 щодо продажу позивачу сої в кількості 32,03 тон вартістю 291473грн та ТТН від 02.11.2019 №000026 (автоперевізник ТОВ «Лесник» Агро-1» (код ЄДРПОУ 41063732), автомобіль DAF AA2821TX причіп KRONE ADP 24 AA3399XK);
- від 02.11.2019 №13 щодо продажу позивачу сої в кількості 30,29 тон вартістю 275639грн та ТТН від 02.11.2019 №000025 (автоперевізник ТОВ «Лесник» Агро-1», автомобіль DAF AЕ95 XF 380 AA2970TX причіп AA5485XI);
- від 04.11.2019 №14 щодо продажу позивачу сої в кількості 31,98 тон вартістю 291018грн та ТТН від 04.11.2019 №000027 (автоперевізник ТОВ «Лесник» Агро-1», автомобіль DAF 95 AA2821TX причіп KRONE ADP 24 AA3399XK);
- від 04.11.2019 №15 щодо продажу позивачу сої в кількості 30,19 тон вартістю 274729грн та ТТН від 04.11.2019 №000028 (автоперевізник ТОВ «Лесник» Агро-1», автомобіль DAF AЕ95 XF 380 AA2970TX причіп AA5485XI);
- від 02.12.2019 №16 щодо продажу позивачу сої в кількості 31,98 тон вартістю 291018грн та ТТН від 02.12.2019 №000045 (автоперевізник ТОВ «Лесник» Агро-1», автомобіль DAF FT XF 105 4606645XI причіп NOVATRAL AA8586XI);
- від 02.12.2019 №17 щодо продажу позивачу сої в кількості 29,97 тон вартістю 272727грн та ТТН від 02.12.2019 №000048 (автоперевізник ТОВ «Лесник» Агро-1», автомобіль DAF FT XF 105 4606645XI причіп NOVATRAL AA8586XI);
- від 02.12.2019 №18 щодо продажу позивачу сої в кількості 29,97 тон вартістю 272727грн та ТТН від 02.12.2019 №000047 (автоперевізник ТОВ «Лесник» Агро-1», автомобіль DAF 95 AA2821TX причіп KRONE ADP 24 AA3399XK);
- від 02.12.2019 №19 щодо продажу позивачу сої в кількості 31,98 тон вартістю 275639грн та ТТН від 02.12.2019 №000046 (автоперевізник ТОВ «Лесник» Агро-1», автомобіль DAF AЕ95 XF 380 AA2970TX причіп WECON AW219L AA5485XI);
- від 04.12.2019 №20 щодо продажу позивачу сої в кількості 31,91 тон вартістю 290381грн та ТТН від 04.12.2019 №000049 (автоперевізник ТОВ «Лесник» Агро-1», автомобіль DAF FT XF 105 460 AA6645XI причіп NOVATRAL AA8586XI);
- від 06.12.2019 №27 щодо продажу позивачу сої в кількості 29,8 тон вартістю 271180 грн та ТТН від 06.12.2019 №000050 (автоперевізник ТОВ «Лесник» Агро-1», автомобіль DAF AЕ95 XF 380 AA2970TX причіп WECON AW219L AA5485XI).
При цьому, згідно виписаних товарно-транспортних накладних було вказано пункт навантаження: смт. Мар`янівка Баранівського р-ну Житомирської області - пункт розвантаження: м.Миколаїв, вул.Казарського, 2В.
До того ж, було складено платіжні доручення щодо сплати позивачем вказаному контрагенту коштів за товар: від 14.11.2019 №5310 на суму 472593 грн згідно з рахунком №9 від 02.11.2019; від 26.12.2019 №5462 на суму 380000 грн згідно з договором №01/11/19 від 01.11.2019; від 26.12.2019 №5463 на суму 150000 грн згідно з договором №01/11/19 від 01.11.2019. 
У подальшому, 08.04.2020 ТОВ «Лесник» Агро» уклав договір №4В про відступлення права вимоги до позивача за вказаним вище договором у сумі 1819317 грн з ТОВ «Романів Агро».
Відповідно, у зв'язку з укладенням договорів з ТОВ «Алкор Трейд» та ТОВ «Лесник» Агро», позивачем було задекларовано податкові зобов`язання з ПДВ за квітень 2019 року в сумі 4461477 грн, за листопад 2019 року - 1323280 грн, за грудень 2019 року - 1837705 грн; податковий кредит з ПДВ за квітень 2019 року в сумі 6994974 грн, за листопад 2019 року - 27667893 грн, за грудень 2019 року - 27737713 грн; від`ємне значення ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового (звітного) періоду: за квітень 2019 року в сумі 2533497 грн, за листопад 2019 року - 26344613 грн, за грудень 2019 року - 25900008 грн.
Однак, під час перевірки контролюючим органом встановлено завищення податкового кредиту на загальну суму 586 888 грн, з огляду на наступне.
Як зазначає відповідач, згідно з відомостей з ЄДРПОУ підтверджується, що ТОВ «Алкор Трейд» (код 41538637) зареєстроване як юридична особа з 22.08.2017 (основний зареєстрований вид господарської діяльності - виробництво олії та тваринних жирів), та ТОВ «Лесник» Агро» (код 40619180) - з 02.07.2016 (основний зареєстрований вид господарської діяльності - 01.11 «Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культу»).
При цьому, на думку податкового органу, виробництво та продаж шроту соняшникового і сої не відноситься до зареєстрованих видів господарської діяльності контрагентів позивача.
Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що класифікація видів економічної діяльності не містить окремо такі види діяльності як вирощування, виробництво продаж сої та шроту соняшникового, так як такі види діяльності підпадають під КВЕД: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 46.11 Діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами.
У свою чергу, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань такі види діяльності зареєстровані у вищевказаних контрагентів.
Також під час проведення перевірки відповідач звернув увагу на те, що майно ТОВ «Алкор Трейд» входить в перелік засобів вчинення кримінального порушення №42018000000001979 від 15.08.2018 за ознаками злочинів, передбачених частиною другою статті 205, частиною третьою статті 209, частинами третьою-четвертою статті 358 КК України, та таке майно його арештоване на підставі ухвали слідчого судді Печерського району міста Києва від 01.08.2019 у справі №757/39562/19-к.
Частиною четвертою статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.
Слід зазначити, що згідно частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.
У даному випадку, сама по собі чи наявність кримінального провадження не є достатнім та допустимим доказом фіктивної діяльності контрагентів позивача.
Крім того, суд позбавлений можливості встановити факт дослідження та оцінки господарських операцій безпосередньо позивача та вказаних контрагентів у такому кримінальному провадженні.
У свою чергу, причетність певних осіб до певної незаконної діяльності не може свідчити про безтоварність господарських правовідносин, в даному випадку між позивачем та його контрагентами згідно вказаних договорів надання послуг.
При цьому, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.
Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування об'єкта оподаткування податком на прибуток, витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.
До того ж, контролюючі органи не наділені повноваженнями на перевірку економічної доцільності рішень, що приймаються суб'єктами господарювання, які у сфері господарської діяльності наділені самостійністю та широкою дискрецією (зокрема, при виборі контрагентів, вирішенні питання щодо необхідності залучення третіх осіб до виконання своїх господарських зобов'язань тощо).
Отже, за змістом норм Податкового кодексу України право покупця на податковий кредит з податку на додану вартість не ставиться в залежність від дотримання контрагентами вимог законодавства та вчинення ймовірних зловживань за ланцюгом постачання товару.
Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 10.03.2020 у справі №822/1284/15 та від 30.10.2018 по справі №826/16134/14.
Також, приймаючи спірне податкове повідомлення-рішення, відповідач виходив з того, що товар, який постачався у відповідності до вищевказаних договорів з контрагентами має відповідну специфіку, зокрема в Україні щодо вказаних видів товарів діють ДСТУ: 4964:2008 - «Соя. Технічні умови» (далі - ДСТУ 4964:2008) та 4638:2006 «Шрот соняшниковий. Технічні умови»,- що передбачають фізико-хімічні та фізично-механічні вимоги до їх показників (далі - ДСТУ).
Так, пункт 7.2 розділу 7 вказаного ДСТУ 4964:2008 щодо сої встановлює, що у кожній партії насіння сої визначають стан, запах, колір, вологість, масову частку білка та олії, сміттєву й олійну домішки, зараженість шкідниками. 
Відповідно до п.7.5 розділу 7 ДСТУ 4964:2008 кожну партію насіння сої супроводжують свідоцтвом про вміст пестицидів, токсичних елементів, мікотоксинів, радіонуклідів та посвідченням або сертифікатом про якість.
У свою чергу, згідно з п.8 розділу 8 ДСТУ 4638:2006 транспортне маркування тари - згідно з ГОСТ 14192 з нанесенням маніпуляційного знака «Оберігати від вологи». Відповідно до п.8.2 - у разі відвантажування шроту соняшникового насипом марковання, що характеризує продукцію, зазначають у супровідній документації.
Пунктом 13.1 розділу 13 вказано, що шрот соняшниковий приймають партіями. Партія - кількість шроту соняшникового з однаковими фізико-хімічними показниками згідно з видом, яка призначена для одночасного відвантажування і оформлена одним документом, що засвідчує його якість і безпеку. 
Втім, з огляду на вказані норми, оскільки позивачем не було надано докази щодо виробника та дати виготовлення вказаних товарів, перевірки їх кількості та якості, маркування у товаросупровідних документах, докази використання у власній господарській діяльності, суд першої інстанції дійшов до висновку про безпідставність господарських операцій із ТОВ «Лесник» Агро» та ТОВ «Алкор Трейд».  
Однак, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відсутність вказаних документів жодним чином не може свідчити про нереальність господарських операцій, оскільки вони не є первинними документами у розумінні вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», на підставі вказаних документів не здійснюється обчислення та сплата податків платником, та такі документи не підлягають обов'язковому зберіганню платником податків.
При цьому, сертифікати якості не є документами первинного бухгалтерського або податкового обліку, що фіксують рух активів, а тому навіть їх відсутність не має вирішального значення для встановлення фактичного руху активів у процесі виконання поставок.
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № К/9901/49632/18.
У даному випадку, враховуючи, що позивач не є кінцевим споживачем придбаної продукції, а здійснює її подальшу реалізацію, тому у останнього були відсутні вказані документи.
Що стосується посилань контролюючого органу на те, що у наданих позивачем товаро-транспортних накладних не вказано товаро-супровідних документів на вантаж, навантажувально-розвантажувальні операції, відсутні печатки й штампи перевізника, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке. 
Так, перевезення великовагових вантажів мають свої особливості, що стосуються виконання комплексу вимог при вантажно-розвантажувальних роботах, власне процесу перевезення та його документального оформлення, а також узгодження таких правил із відповідними компетентними установами регламентують Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 (далі - Правила №363).
Згідно з п.11.1 Правил №363 товарно-транспортна накладна (надалі - ТТН) є основним документом на перевезення вантажів, а форму наведено в додатку 7 до цих Правил.
У відповідності до пункту 11.6 Правил №363 у тих випадках, коли в ТТН немає можливості зазначити всі найменування вантажу, підготовленого для перевезення, до такої накладної замовник додає документ довільної форми з обов`язковим зазначенням відомостей про вантаж (графи 1- 10 ТТН).
У таких випадках в ній зазначається, що до неї додається як товарний розділ документ у паперовій або електронній формі, без якого товарно-транспортна накладна вважається недійсною і не може використовуватись для розрахунків із замовником.
Пунктом 11.8 Правил №363 передбачено, що у разі перевантаження вантажу в процесі перевезення на інший автомобіль складається акт довільної форми в паперовій або електронній формі, в якому обов`язково зазначаються: повне найменування, місцезнаходження (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання (для фізичних осіб - підприємців) власника транспортного засобу, який прийняв вантаж; прізвище, ім`я, по батькові водія, який прийняв вантаж; реєстраційний номер транспортного засобу перевізника, який прийняв вантаж; реєстраційний номер транспортного засобу перевізника, який здав вантаж.
У той же час, слід враховувати, що товарно-транспортні накладні в операціях з поставки товару не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей, тому, за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, неподання такого документа, як товарно-транспортна накладна, не може свідчити про відсутність реальних господарських операцій, а відтак, і не може бути єдиною підставою для позбавлення платника податку права на отримання податкового кредиту з податку на додану вартість.
Крім того, Правила №363 не містять вимог щодо обов'язкового зазначення в товарно- транспортній накладній будь-яких товаро-супровідних документів, вантажно- розвантажувальних робіт та обов'язкову наявність печатки перевізника.
При цьому, певні дефекти в оформленні документів (зокрема відсутність окремих реквізитів або помилки при їх заповненні) не позбавляють можливості ідентифікувати господарську операцію, обсяг товару, його вартість, тощо, і не повинні розглядатися як підстави для позбавлення платника податків права на формування податкового кредиту у разі реального здійснених господарських операцій.
Доводи відповідача щодо зазначення у товарно-транспортних накладних автомобілів, які за технічними характеристиками не могли перевозити відповідну кількість товару, зокрема насипом сою або шрот соняшниковий, що свідчить про відсутність доказів руху товару на складі позивача, перевірки його якості та кількості, переміщення з дати придбання до дати продажу, колегія суддів не приймає до уваги, зважаючи на наступне.
Як свідчать матеріали справи, на момент здійснення господарських операцій позивачем з ТОВ «Лесник Агро» так і на даний час закріплені за транспортними засобами (вантажними автомобілями та причіпами), які повністю відповідають технічним характеристикам для перевезення продукції, яка була зазначена в товарно-транспортних накладних, що підтверджується копіями свідоцтв про державну реєстрацію транспортних засобів та фото таких транспортних засобів.
При цьому, будь-яких достатніх доказів на підтвердження того, що ТОВ «Агрозернохолдінг» та ТОВ «Лесник Агро» не мали адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань по спірним операціям та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання знятих зобов'язань, в акті перевірки не наведено.
Так, на момент складання податкових накладних, контрагенти позивача були зареєстровані як платники ПДВ у встановленому законодавством порядку.
При цьому, посилання контролюючого органу на відсутність у контрагентіва позивача трудових ресурсів та матеріально - технічного забезпечення, що є недостатнім для виконання умов укладених договорів колегія суддів не приймає до уваги, оскільки інформація про ознаки фіктивної діяльності контрагента (як-то: податковий стан платника податків, відсутність необхідних та достатніх матеріально-технічних ресурсів та персоналу тощо), одержана контролюючим органом з його власних інформаційних систем, що не оформлена рішенням суб'єкта владних повноважень і не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації.
У той же час, всі операції з придбання товарно-матеріальних цінностей та отримання послуг відображені в бухгалтерському обліку та використані в господарській діяльності, що є відповідним доказом фактичного руху активів.
Таким чином, оскільки господарські операції позивача з ТОВ «Лесник» Агро» та ТОВ «Алкор Трейд» підтверджуються відповідними первинними документами, відображені у податкових накладних, зареєстрованих належним чином, розрахунки між сторонами доведені, господарська мета їх проведення, доцільність і економічний результат підтверджені, колегія суддів приходить до висновку, що висновки податкового органу щодо фіктивності таких операцій є безпідставними та необгрунтованими.
Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до частини першоїст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.
Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через можливі порушення вимог податкового законодавства з боку його контрагентів.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 19 травня 2021 року №4074/23-00-07-0410 є протиправним та підлягає скасуванню.
Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.
У силу вимог частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрозернохолдінг» - задовольнити.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2021 року - скасувати.
Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрозернохолдінг» до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області про визнання протиправним і скасування рішення - задовольнити.
Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення від 19 травня 2021 року №4074/23-00-07-0410.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя          О.М. Оксененко

Судді                                                                                            І.О. Лічевецький

                                                                                             В.П. Мельничук