ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8911/21 Справа № 210/2342/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ступак С. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг
Справа № 210/2342/21
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді -       Зубакової В.П.
суддів -                           Барильської А.П., Бондар Я.М.
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач - Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 травня 2021 року, яке ухвалено суддею Ступаком С.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 26 травня 2021 року , -

ВСТАНОВИВ :

У травні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі – ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»), про стягнення моральної шкоди заподіяну ушкодженням здоров`я під час виконання ним трудових обов`язків.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він, працюючи у відповідача в шкідливих умовах праці, отримав професійні захворювання, у зв`язку із чим, у 1996 році йому первинно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 20%.
При повторному переогляді, 03.06.2010 року ОСОБА_1 було встановлено відсоток втрати професійної працездатності у загальному розмірі 50 % (первино: 35% - радикулопатія, 5% - хронічний бронхіт: повторно: 10% - туговухість) з 31 травня 2010 року по 01 червня 2011 року, та визнано особою з інвалідністю третьої групи, з наступним переоглядом 01 травня 2011 року.
Висновком МСЕК від 28.07.2011 року ОСОБА_2 , при повторному переогляді, було зменшено відсоток втрати професійної працездатності з 50 % до 40% (25% - радикулопатія, 5% - хронічний бронхіт, 10% - туговухість) з 01 червня 2011 року на безстроковий термін.
Позивач вважає, що у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями йому спричинено моральну шкоду, яка завдана з вини відповідача та підлягає відшкодуванню ним, а тому просив суд стягнути на свою користь моральну шкоду з відповідача у розмірі 180 000,00 грн., без утримання податку з доходу фізичних осіб.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача, просить збільшити її розмір до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. 
Внаслідок втрати професійної працездатності він не має змоги вести звичне життя, вимушений постійно проходити курси лікування, не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. Судом першої інстанції не повністю враховано, що позивач, внаслідок отриманих професійних захворювань, втратив 40 % професійної працездатності безстроково, змушений залучати додаткові зусилля та ресурси для організації життя, навіть при пересуванні та виконанні робіт по господарству позивач систематично відчуває ниючий біль в поперековому відділі хребта, оніміння в лівій нозі, судоми, важкість у грудній клітині, задишку, запаморочення, головний біль, загальну слабкість, втому, його постійно турбує сухий кашель, порушення функції слуху, на теперішній час стан його здоров`я не відновлений, негативні зміни у його житті довготривалі.
У відзиві на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення, як необґрунтовану.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не є правонаступником шахти «Північна» Рудоуправління ім. Кірова, отже не є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача не є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав 
За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
Суд першої інстанції ухвалюючи рішення названих вимог закону не дотримався.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що  ОСОБА_1 з 12.07.1982 року прийнятий на шахту «Саксагань» підземним гірничо-робітником 2 розряду, 30.11.1982 року переведений підземним машиністом ш. «Саксагань», 26.06.1984 року був звільнений за власним бажанням. 14.08.1984 року прийнятий підземним бурильником шпурів 4 розряду на шахту «Північна» РУ ім. Кірова, 03.10.1987 року переведений по ш. «Північна» на дільницю № 16 підземним бурильником шпурів 5 розряду, 20.12.1993 року переведений по ш. «Північна» на дільницю № 40 поверхневим слюсарем 4 розряду, правонаступником якої є Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг». Позивач пропрацював там до 06.04.1998 року та був звільнений з підприємства за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 9-12).
Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання, складеного у грудні 1996 року, позивачу 24.12.1996 року Українським НДІ промислової медицини встановлене професійні захворювання: кохлеарний неврит (а.с.15-17).
Згідно вищевказаного Акту, причиною виникнення професійного захворювання є тривалий час важкої роботи на ш. «Саксагань» та ш. «Північна» РУ ім. Кірова в умовах несприятливих факторів довкілля, підвищеної вологості на робочому місці до 90% при зниженій температурі повітря +14-16 градусів, зміна швидкості руху повітря від 0,25 до 2,0 м / сек.
Відповідно до пунктів 9, 10, 14 Акту № 8 розслідування хронічного професійного захворювання від 22.03.2010 року, позивачу 18.02.2010 року Українським НДІ промислової медицини встановлене професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова, переважно справа, та шийна, стійкий виражений больовий і м`язово-тонічний синдроми з вираженим порушенням біомеханіки хребта, нейродистрофія у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, ПФС першого-другого ст., деф. артрозу ліктьових суглобів, ПФС першого ст., деформуючого артрозу і періартрозу колінних суглобів, ПФС першого ст., хронічний бронхіт, ЛН першого ст., нейросенсорна приглухуватість першої ст. (з легким зниженням слуху). Захворювання професійні (24.12.1996 року) (а.с. 13-14).
Згідно вищевказаного Акту, також, вбачається, що ОСОБА_1 , працюючи підземним прохідником на шахті «Родіна» ВАТ «Кривбасзалізрудком» з 06.04.1998 року по 21.05.2009 року (11 років 01 місяць), виконував роботи в підземних умовах шахти, які характеризувались важкою фізичною працею з причин того, що не завжди була можливість застосовувати засоби малої механізації, внаслідок обмеженості робочого простору. Крім того умови праці характеризувались запиленості повітря робочої зони на робочих місцях, що перевищували ГДК, а також шумом, що перевищував ГДР, джерелами якого були машини і устаткування з причин своїх конструктивних недоліків.
Згідно з санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці, підготовленою Саксаганською райСЕС за № 2/2-2615 від 29.10.2008 року, працюючи на шахті «Саксагань» РУ імені Дзержинського з 12.07.1982 року по 30.11.1982 року (4 місяці) підземним гірником і з 30.11.1982 року по 26.06.1984 року (01 рік 07 місяців) підземним машиністом скреперної лебідки, на шахті «Північна» РУ імені Кірова з 14.08.1984 року по 01.11.1987 року (03 роки 02 місяці), підземним бурильником шпурів та з 01.11.1987 року по 20.12.1993 року (06 років 01 місяць) підземним прохідником, позивач виконував роботи, які також характеризувались важкою фізичною працею, яка перевищувала ГДН, запиленістю повітря робочої зони, яка перевищувала ГДК та шумом, що перевищував ГДР.
Згідно пункту 17 вказаного Акту вбачається, що причини виникнення професійного захворювання позивача є тривалий стаж роботи в умовах важкої фізичної праці (22 роки 03 місяці), яка перевищувала ГДН, в умовах запиленості повітря робочої зони, яка перевищувала ГДК та в умовах шуму, що перевищував ГДР: Шахта «Саксагань» РУ імені Дзержинського, Шахта «Північна» РУ імені Кірова, Шахта «Родіна» ВАТ «Кривбасзалізрудком» . 
Здідно п. 19 Акту особи, що порушили законодавство про охорону праці є адміністрації: шахти «Саксагань» РУ ім. Дзержинського, шахти «Північна» РУ ім. Кірова та шахти «Родіна» ВАТ «Кривбасзалізрудком.
При повторному переогляді, 03.06.2010 року ОСОБА_1 було встановлено відсоток втрати професійної працездатності у загальному розмірі 50 % (первино: 35% - радикулопатія, 5% - хронічний бронхіт: повторно: 10% - туговухість) з 31 травня 2010 року по 01 червня 2011 рок, та визнано особою з інвалідністю третьої групи, з наступним переоглядом 01 травня 2011 року.
Висновком МСЕК від 28.07.2011 року ОСОБА_2 , при повторному переогляді, було зменшено відсоток втрати професійної працездатності з 50 % до 40% (25% - радикулопатія, 5% - хронічний бронхіт, 10% - туговухість) з 01 червня 2011 року на безстроковий термін.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Так, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Відповідно до вимог ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1 - 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 р. N 1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", Закону України від 14 жовтня 1992 р. N 2694-XII "Про охорону праці", КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.
Оскільки професійні захворювання первинно встановлено позивачу у 1996 році та у 2010 році, колегія суддів приходить до висновку, що до правовідносин сторін мають застосовуватися Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджені Постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року (зі змінами та доповненнями, затв. постановами КМУ від 18.07.1994 року № 492, 13.06.1995 року №410, 2.10.1995 року №777, 10.01.1996 року №34).
У відповідності до положень п.11 цих Правил моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат.
Згідно зі 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року,моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.
Таким чином, згідно зі 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди – не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил).
Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оплату праці" мінімальна заробітна плата – це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). 
Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. 
Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, та враховувати засади розумності, виваженості й справедливості.
Такий підхід цілком узгоджується з положенням ст. 83 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, про те, що позовна давність не поширюється, зокрема, на вимоги, які випливають з порушення особистих немайнових прав, крім випадків, передбачених законом. 
Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України № 6-156цс14, № 6-188цс14 та № 6-207цс14від 24 грудня 2014 року.
Згідно статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі, станом на час розгляду справи, становить 6 000 00 грн., тобто мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, який відповідає 100% стійкої втрати працездатності, дорівнює 30 000,00 грн., а максимальний - 1 200 000,00 грн.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі – ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок ушкодження здоров`я під час виконання ним трудових обов`язків. При цьому посилався на те, що він, працюючи у відповідача в шкідливих умовах праці, отримав професійні захворювання, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, зазначаючи, що виникли вони з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці, відповідно до нормативно-правових актів.
При вирішенні позову суд першої інстанції не врахував обставини справи та прийшов до помилкового висновку, щоПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не є правонаступником шахти «Північна» Рудоуправління ім. Кірова, а отже не є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу, у зв`язку з отриманням професійних захворюваня,  оскільки не звернув уваги на наступне.
01.07.1975 року Промислове Об`єднання «Кривбасруда» (згідно з постановою Ради Міністрів УРСР від 18.04.1975 року за №194 та наказом по Мінчормету СРСР від 12.06.1975 року за №430) реорганізовано у Виробниче Об`єднання, до складу якого увійшли всі Рудоуправління на правах виробничих структурних одиниць.
Станом на 01.01.1978 року до складу ВО «Кривбасруда» входило 10 рудоуправлінь. Рудоуправління «Інгулець» наказом Міністерства чорної металургії УРСР від 01.09.1977 року передано до складу Інгулецького гірничо-збагачувального комбінату.
01.01.1988 року на виконання наказів Мінчормету СРСР від 16.11.1987 року за №1015 і ГПО «Южруда» від 13.10.1987 року за №2 на базі рудоуправлінь імені: Леніна, Р. Люксембург, ХХ партз`їзду, Фрунзе, Дзержинського, Ілліча створено три виробничі одиниці РУ ім. Леніна, РУ ім. ХХ партз`їзду, РУ ім. Дзержинського.
Так, у 1989 році Рудоуправління ім. Кірова вийшло зі складу ВО «Кривбасруда» та стало самостійною юридичною особою Рудоуправління ім. Кірова ДВО «Південруда» ММ УРСР, яке в наступному підпорядковувалось Мінпромполітики України.
Відповідно до спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна №65/322 від 22.02.1999 року Рудоуправління ім. Кірова Мінпромполітики України перейменоване у Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім. Кірова» ДАК Укрудпром.
28 грудня 2000 року на підставі спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна Дочірнє підприємство «Державне Рудоуправління ім. Кірова» ДАК Укрудпром реорганізоване у Державне Рудоуправління імені Кірова.
30.03.2001 року Державним комітетом Промислової політики України було видано Наказ №135 від 30.03.2001 року «Про створення робочої групи з питань приєднання окремих виробничих потужностей РУ ім. Кірова до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», згідно якого на робочу комісію було покладено обов`язки щодо розгляду питань, пов`язаних з передачею основних фондів та виробничих потужностей державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», в тому числі й питань дебіторської та кредиторської заборгованості, заборгованості рудоуправління з нарахованих регресних позовів, заробітної плати та інших виплат.
Згідно з п.п. 1.1.-2.2 наказу Державного комітету Промислової політики України № 165 від 19.04.2001 року «Про подальшу реструктуризацію РУ «ім. Кірова»» майно державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» передане на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» для збільшення його статутного фонду та створення на його базі шахтоуправління з підземного видобутку руди на правах структурного підрозділу комбінату та проведена інвентаризація РУ ім. Кірова по всіх статтях балансу станом на 01.04.2001 року.
П.п 3.1.-3.2 розділу 3 вказаного Наказу було передбачено створення комісії з прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім. Кірова на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь»; забезпечення прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім. Кірова, станом на 01.05.2001 року, які передаються до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь».
Відповідно до Додатку № 1 до Наказу № 165 від 19.04.2001 року «Укрупнений перелік об`єктів та виробничих потужностей РУ ім. Кірова, що підлягають передачі на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», шахта «Північна», на якій працював позивач на момент отримання ним професійного захворювання, відійшла до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь».
Згідно ст.37 ЦК України, в редакції 1963 року, при злитті і поділі юридичних осіб (права і обов`язки) переходять до нововиниклих юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права та обов`язки) переходять до останньої.
Тобто, на момент передачі до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» майна державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова», закон передбачав перехід прав та обов`язків від однієї юридичної особи до іншої з моменту переходу майна особи від однієї особи до іншої.
Постанова Господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2011 року, якою Державне підприємство «Рудоуправління імені Кірова» ліквідовано без правонаступників, для вирішення даного спору, правового значення не має, з вищенаведених підстав.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є правонаступником шахти «Північна» РУ імені Кірова та особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу.
З Акту № 8 розслідування хронічного професійного захворювання від 22.03.2010 року вбачається, що причинами професійних захворювань позивача є тривалий стаж роботи в умовах важкої фізичної праці (22 роки 03 місяці), яка перевищувала ГДН, в умовах запиленості повітря робочої зони, яка перевищувала ГДК та в умовах шуму, що перевищував ГДР: Шахта «Саксагань» РУ імені Дзержинського, Шахта «Північна» РУ імені Кірова, Шахта «Родіна» ВАТ «Кривбасзалізрудком» . 
Отже, відповідач - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», який є правонаступником шахти «Північна» РУ імені Кірова, під час роботи позивача, допустив також перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».
Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли також з вини ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», який є правонаступником шахти «Північна» РУ імені Кірова,яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці, відповідно до нормативно-правових актів.
Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.
Сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Колегія суддів приходить до висновку, про те що у зв`язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, на теперішній час, втратив професійну працездатність у розмірі 40 % безстроково. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває ниючий біль в поперековому відділі хребта, оніміння в лівій нозі, судоми, важкість у грудній клітині, задишку, запаморочення, головний біль, загальну слабкість, втому, його постійно турбує сухий кашель, порушення функції слуху. Періодично проходить лікування, незважаючи на постійні курси лікування покращення в стані здоров`я не спостерігається.
Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у її  життєвих стосунках, внаслідок отриманих  професійних захворювань,  тривалості праці позивача в шкідливих умовах, що перевищували нормативи, тільки на підприємстві відповідача 11 років ( з 12.07.1982 року по 06.04.1998 року) з загального стажу роботи у шкідливих умовах праці – 22 роки 03 місяців, що потягло втрату працездатності, розмір втрати професійної працездатності безстроково, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, у зв`язку з чим скасовує рішення суду з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та невірного застосування норм матеріального права, згідно п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, та приймає нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Колегія суддів, враховуючи роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування   моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.
Отже, колегія суддів обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди, виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань, виходячи із засад розумності та справедливості, значний період роботи у відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, колегія суддів вважає необхідним визначити розмір компенсації у сумі 120 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.
Згідно положення, закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю. 
Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позивачем позову та апеляційної скарги у загальному розмірі 3000,00 грн. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги  ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про стягнення моральної шкоди заподіяну ушкодженням здоров`я під час виконання ним трудових обов`язків задовольнити частково.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь  ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 120 000,00 (сто двадцять тисяч) гривень 00 (нуль) копійок, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судові витрати за подання позивачем позову та апеляційної скарги у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 (нуль) копійок.
В іншій частині позову – відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 20 жовтня 2021 року.

Головуючий:

Судді: