П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/3639/20-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Свентух В.М.   
Суддя-доповідач -  Курко О. П.   
06 жовтня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Курка О. П. 
суддів:  Шидловського В.Б.  Боровицького О. А. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Яремчук Л.С, 
позивача: ОСОБА_1 ,      
представника позивача: Чернілевської Р.В.,
представника відповідача: Клименка Д.С.,     

розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вінницької обласної прокуратури на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вінницької обласної прокуратури про зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Вінницької обласної прокуратури про зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 12 серпня 2021 року позов задоволено, а саме:
- визнано дії Вінницької обласної прокуратури щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік протиправними;
- зобов`язано Вінницьку обласну прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.  
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Відповідач зазначив, що норми спеціального законодавства не містять імперативного обов`язку виплачувати працівникам органів прокуратури матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових витань.
В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити її, а рішення суду першої інстанції – скасувати.
Представник позивача та позивач в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що 28.04.2020 року позивачем засобами поштового зв`язку скеровано до прокуратури Вінницької області заяву про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
Наказом прокурора Вінницької області від 29 квітня 2020 року №419к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Вінницької області відповідно до пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру".
У відповідь на подану заяву відповідач листом №18-1956-20 від 27.05.2020 року повідомив позивача, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань не носить обов`язкового характеру.
Зазначив, що заява позивача про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань надійшла до установи після припинення трудових відносин, а тому виплата цієї допомоги не можлива.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду у справі №120/1891/20 від 03.11.2020 року, окрім іншого, визнано протиправним та скасовано наказ прокуратури Вінницької області від 29 квітня 2020 року №419к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Вінницької області та поновлено ОСОБА_1 у Вінницькій обласній прокуратурі на посаді, що рівнозначна тій, яку він обіймав до звільнення, з 30 квітня 2020 року.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду у справі №120/1891/20 від 03.11.2020 року набрало законної сили 15.07.2021 року, оскільки залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду.
У грудні 2020 року позивач повторно звернувся до Вінницької обласної прокуратури із заявою про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
Однак, листом №07-1072-20 від 29.12.2020 року позивачу відмовлено  у здійсненні такої допомоги, оскільки підстави виплачувати йому матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань наразі відсутні.
На переконання позивача він має право на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, у зв`язку із чим звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.
Приписами частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) обумовлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Згідно з частиною першою статті 1 Закону України "Про оплату праці" заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.
До структури заробітної плати, визначеної у статті 2 цього Закону, входять: основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати.
До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (частина третя статті 2 Закону України "Про оплату праці").
Так, питання виплати заробітної плати працівникам прокуратури врегульовано постановою Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" від 09 березня 2006 року № 268 (далі - Постанова КМ України № 268), згідно з підпунктом 3 пункту 2 якої керівникам зазначених державних органів надано право на виплату в межах затверджених обсягів фонду оплати праці матеріальної допомоги на оздоровлення під час надання щорічної відпустки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України визначені Законом України "Про прокуратуру".
Частиною третьою статті 83 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що прокурору може надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати прокурора.
При вирішенні спірних правовідносин, що виникли у даній справі суд враховує правові висновки Верховного Суду у постанові №500/1022/19 від 11 листопада 2020 року, які полягають у тому, що рішення про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника, ухвалюється керівником відповідного органу, виходячи з обставин, викладених у заяві працівника, за наявності коштів на цю мету.
При цьому, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань не є обов`язковою виплатою і виплачується за наявності коштів, в межах затверджених обсягів фонду оплати праці.
З матеріалів справи, та зокрема з апеляційної скарги, судом встановлено, що відповідач не навів тверджень, що у Вінницької обласної прокуратури відсутні кошти на виплату працівникам прокуратури матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.   
Більше того, листи прокуратури Вінницької області від 27.05.2020 року та Вінницької обласної прокуратури від 29.12.2020 року не містять посилань на відсутність у відповідача коштів на рахунках для виплати працівникам прокуратури матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. 
Натомість, з інформації наданою Вінницькою обласною прокуратурою на виконання вимог ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 10.09.2020 року вбачається, що у період з квітня по травень 2020 року виплачено матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань 7 працівникам прокуратури Вінницької області (а.с. 99).
Таким чином, суд  першої інстанції дійшов правильного висновку, що на час звернення позивача із заявою про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та на час винесення рішення у даній справі у Вінницькій обласній прокуратурі були наявні кошти на виплату працівникам матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. 
Належні та допустимі докази протилежного відповідачем суду не надано.
Посилання представника відповідача, що заява позивача про виплату матеріальної допомоги  для вирішення соціально-побутових питань надійшла після його звільнення, а така виплата після припинення трудових відносин є неможливою, суд бере до уваги, однак вважає безпідставними на час прийняття рішення у даній справі, оскільки рішенням Вінницького окружного адміністративного суду у справі №120/1891/20 від 03.11.2020 року поновлено ОСОБА_1 у Вінницькій обласній прокуратурі на посаді, що рівнозначна тій, яку він обіймав до звільнення, з 30 квітня 2020 року. Окрім того, під час судового засідання було встановлено, що вказана заява була направлена позивачем 29 квітня 2020 року, тобто до звільнення останнього.
Із довідки Вінницької обласної прокуратури №07-1297вих-21 від 10.08.2021 року встановлено, що ОСОБА_1 працює в органах прокуратури та обіймає посаду прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Вінницької області.
Слід звернути увагу, що листом Вінницької обласної прокуратури від 29.12.2020 року відмовлено позивачу у виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, оскільки ним не аргументовано обставин, у зв`язку з якими необхідно надати вказану допомогу.
Однак, на переконання суду такі дії та мотиви є безпідставними, оскільки на позивача нормами чинного законодавства України не покладено обов`язку аргументувати обставини, у зв`язку з якими необхідно надати допомогу  для вирішення соціально-побутових питань.
Крім того, відповідачем не враховано, що позивач є особою з інвалідністю 2 групи, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 від 11.02.2020 року (а.с. 11). Даний факт відповідачу, як роботодавцю, достеменно був відомий.
Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що відповідач протиправно відмовив позивачу у виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, а тому відповідача слід зобов`язати нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік. 
У змісті позовних вимог позивач просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань.
Однак, за результатом розгляду заяв щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань відповідачем листами від 27.05.2020 року та від 29.12.2020 року відмовлено у здійсненні такої виплати.
Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд зазначає, що вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому, вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.
Тому, з метою захисту порушеного права позивача, суд першої інстанції правомірно вийшов за межі позовних вимог та визнав дії Вінницької обласної прокуратури щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік протиправними.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Також у відзиві на апеляційну скаргу позивач просив стягнути з відповідача понесенні судові витрати. 
Так, 06 жовтня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання від представника позивача про долучення доказів. З приводу вказаного клопотання судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до положень статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Водночас, про витрати на професійну правничу допомогу йдеться у статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України.
Так, частиною 1 цієї статті визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до частини 2 згаданої статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Приписами частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Так, в підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача надано Договір про надання правової допомоги від 13 вересня 2021 року, Акт виконаних робіт від 06 жовтня 2021 року, квитанцію до прибуткового касового ордера № б/н на суму 6000 грн.
Відтак, розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, що становить 6000 грн., підтверджується належними доказами, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.   
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Вінницької обласної прокуратури залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 серпня 2021 року - без змін.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької обласної прокуратури понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі   07 жовтня 2021 року.

Головуючий	 	 	Курко О. П.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Шидловський В.Б.    Боровицький О. А.