Постанова
Іменем України
 
17 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 708/746/19
провадження № 61-3057св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Грушицького А. І. (суддя-доповідач),
суддів: Калараша А. А., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Ткачука О. С.,
 
учасники справи:
позивач -  сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Говтва»,
відповідачі:  ОСОБА_1 , товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Нібулон»,
треті особи: державний реєстратор виконавчого комітету Чигиринської міської ради Черкаської області Грицаєнко Оксана Анатоліївна, Чигиринська міська рада Черкаської області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Говтва» на постанову Черкаського апеляційного суду від 23 січня 2020 рокуу складі колегії суддів: Бондаренка С. І., Храпка В. Д., Вініченка Б. Б.,
 
у справі за позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Говтва» до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Нібулон», треті особи: державний реєстратор виконавчого комітету Чигиринської міської ради Черкаської області Грицаєнко Оксана Анатоліївна, Чигиринська міська рада Черкаської області, про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки.
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Кам`янка» (далі - ТОВ «Агрофірма Кам`янка») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Нібулон» (далі - ТОВ СП «Нібулон»), треті особи: державний реєстратор виконавчого комітету Чигиринської міської ради Черкаської області Грицаєнко О. А., Чигиринська міська рада Черкаської області, про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки.
 
Позов мотивований тим, що  25 травня 2011 року між приватним підприємством «Колос Чигиринщини» (далі - ПП «Колос Чигиринщини», яке було припинено шляхом приєднання до ТОВ «Агрофірма Кам`янка» та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі № 30, який було зареєстровано у відділі Держкомзему у Чигиринському районі Черкаської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 04 серпня 2011 року за № 712548704000218. За умовами вказаного договору ПП «Колос Чигиринщини» було надано у строкове платне користування земельну ділянку з кадастровим номером 7125487000:01:002:0229, площею 1,8622 га, строком на п`ять років, а саме до 03 серпня 2016 року включно. З метою продовження договірних відносин 26 травня 2016 року між ОСОБА_1 (орендодавець) та ПП «Колос Чигиринщини» (орендар) укладено договір оренди землі № 115, у відповідності з умовами якого останньому була передана у строкове платне користування вищевказана земельна ділянка строком на десять років.
 
На виконання приписів статті 6 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній з 01 січня 2013 року), згідно якої право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону, 07 грудня 2016 року ПП «Колос Чигиринщини» були подані до державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Плахи Т. І. документи для проведення державної реєстрації права оренди на вищевказану земельну ділянку за ПП «Колос Чигиринщини» на підставі договору оренди землі від 26 травня 2016 року № 115.
 
Проте, 08 грудня 2016 року ПП «Колос Чигиринщини» отримало рішення про відмову у державній реєстрації речових прав та їх обтяжень за № 32796126 у зв`язку з тим, що 22 лютого 2016 року зареєстровано право оренди тієї ж земельної ділянки за ТОВ СП «Нібулон» на підставі договору оренди землі від 15 березня 2010 року, укладеного між ТОВ СП «Нібулон» та ОСОБА_1 .
 
Позивач вважає, що укладені між ТОВ СП «Нібулон» та ОСОБА_1 договір оренди землі від 15 березня 2010 року та договір про внесення змін до договору оренди землі від 01 червня 2016 року є недійсними, а запис про інше речове право в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 13660687, який вчинено державним реєстратором Чигиринського районного управління юстиції Черкаської області Грицаєнко О. А. підлягає скасуванню, оскільки відповідно до законодавства в оренду може бути передана земельна ділянка, яка не була передана у користування третім особам на підставі договору, або була повернута попереднім користувачем власнику після закінчення терміну дії договору чи розірвання цього договору відповідно до чинного законодавства.
 
Державний реєстратор не виконав свого обов`язку щодо перевірки відомостей про проведення державної реєстрації прав оренди на спірну земельну ділянку повноважними органами до 01 січня 2013 року, внаслідок чого були порушені права позивача.
 
На підставі викладеного, позивач просив суд:
- визнати недійсним договір оренди землі серія та номер: б/н від 15 березня 2010 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ СП «Нібулон» щодо земельної ділянки площею 1,8622 га, кадастровий номер 7125487000:01:002:0229, розташованої поза межами населеного пункту в адміністративних межах Топилівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області;
 
-  скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про інше речове право від 22 лютого 2016 року № 13660687 щодо оренди земельної ділянки, кадастровий номер 7125487000:01:002:0229, що належить на праві власності ОСОБА_1 ;
 
-   стягнути з відповідачів судові витрати у розмірі 3 842,00 грн.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2019 року залучено до участі у справі правонаступника ТОВ «Агрофірма Кам`янка» - сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Говтва»(далі - СТОВ «Говтва»).
 
Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 29 жовтня 2019 року у складі судді Івахненко О. Г. позов задоволено. 
 
Визнано недійсним договір оренди землі від 15 березня 2010 року, укладений між ТОВ СП «Нібулон» та ОСОБА_1 щодо належної йому на праві приватної власності земельної ділянки загальною площею 1,8622 га з кадастровим номером 7125487000:01:002:0229, розташованої на території Топилівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області. 
 
Скасовано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про інше речове право від 22 лютого 2016 року № 13660687 щодо оренди земельної ділянки, кадастровий номер 7125487000:01:002:0229, що належить на праві власності  ОСОБА_1 . 
 
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Рішення місцевого суду мотивовано тим, що станом на час державної реєстрації речового права за ТОВ СП «Нібулон» на підставі договору оренди землі, укладеного 15 березня 2010 року між ТОВ СП «Нібулон» та ОСОБА_1 заявлене право оренди суперечило зареєстрованому праву, відомості про яке містились у книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, яка велась згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року № 1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди», тобто заявлене право оренди ТОВ СП «Нібулон» суперечило зареєстрованому праву оренди ПП «Колос Чигиринщини».
 
Постановою Черкаського апеляційного суду від 23 січня 2020 року апеляційну скаргу ТОВ СП «Нібулон» задоволено. 
 
Рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 29 жовтня 2019 року скасовано. 
 
Ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог СТОВ «Говтва» відмовлено. 
 
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ТОВ СП «Нібулон» вчинило всі дії, направлені на реєстрацію договору, який не був зареєстрований внаслідок протиправної бездіяльності відділу Держкомзему у Чигиринському районі Черкаської області, а тому на час підписання його сторонами та на час звернення ТОВ СП «Нібулон» до уповноваженого органу щодо його реєстрації, сторони договору законодавчих положень не порушили, а позивач не мав будь-якого права щодо спірної земельної ділянки, оскільки ОСОБА_1 підписав з ним договір оренди землі лише 25 травня 2011 року. 
 
Оскільки відсутні підстави для визнання недійсним оспорюваного договору оренди, то відповідно й не підлягає задоволенню вимога щодо скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі, поданій у лютому 2020 року до Верховного Суду, СТОВ «Говтва», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2020 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі, витребувано її з Чигиринського районного суду Черкаської області.
 
17 травня 2021 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Литвиненко І. В.
 
На підставі ухвали Верховного Суду від 08 листопада 2021 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.
 
Згідно з протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 17 листопада 2021 року визначено наступний склад колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи: Грушицький А. І. (суддя-доповідач), Калараш А. А., Литвиненко І. В., Петров Є. В., Ткачук О. С.

Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
В касаційній скарзі заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі № 709/1698/16-ц.
 
В касаційній скарзі зазначається, що оспорюваний договір, а також додаткові угоди до нього, є неукладеними, тобто з юридичної точки зору їх фактично не існувало на час укладення договору оренди землі між позивачем та ОСОБА_1 . 
 
На думку заявника, поза увагою суду апеляційної інстанції залишилось те, що на час державної реєстрації права оренди за ТОВ СП «Нібулон» заявлене право оренди суперечило праву оренди позивача, яке виникло раніше. 
 
Заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції не врахував, що одна і та сама земельна ділянка не може бути одночасно об`єктом оренди за двома різними договорами.
 
Доводи інших учасників справи
 
Інші учасники справи не надіслали відзив на касаційну скаргу.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суд установив, що  ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 1,8622 га, кадастровий номер 7125487000:01:002:0229, що розташована в адміністративних межах Топилівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області (т. 1 а. с. 18).
 
15 березня 2010 року між  ОСОБА_1  та ТОВ СП «Нібулон» було укладено договір оренди землі на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського призначення загальною площею 1,8622 га з кадастровим номером 7125487000:01:002:0229, розташовану на території Топилівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області, строком на 5 років (пункт 3.1 договору) (т. 1 а. с. 117-119).
 
25 травня 2011 року між ОСОБА_1  та ПП «Колос Чигиринщини», правонаступником якого є позивач, було укладено договір оренди землі № 30 на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського призначення загальною площею 1,8622 га з кадастровим номером 7125487000:01:002:0229, розташовану на території Топилівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області, що належить на праві власності  ОСОБА_1  на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку (т. 1 а. с. 19, 20).
 
Вказаний договір зареєстрований у відділі Держкомзему у Чигиринському районі Черкаської області, про що у Державному реєстрі земель 04 серпня 2011 року вчинено запис за № 712548704000218. Строк дії зазначеного договору становить 5 років.
 
Згідно з пунктом 38 цього договору, по закінченню строку, на який було укладено договір оренди, орендар має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди на новий строк (поновлення договору оренди) відповідно до норм чинного законодавства.
 
Відповідно до договору оренди землі від 26 травня 2016 року № 115, підписаного між ПП «Колос Чигиринщини», як орендарем, та  ОСОБА_1 як орендодавцем, сторони погодили продовження строку дії договору на 10 років (т. 1 а. с. 22, 23).
 
17 лютого 2011 року, 09 березня 2011 року та 21 березня 2011 року ТОВ СП «Нібулон» подавало у відділ Держкомзему у Чигиринському районі Черкаської області для проведення державної реєстрації вказаний договір оренди землі. Відділ Держкомзему у Чигиринському районі Черкаської області державну реєстрацію вказаного договору оренди землі не провів, лише 20 квітня 2011 року у відповідь на запит ТОВ СП «Нібулон» повідомив його листом про неможливість здійснення державної реєстрації договору оренди землі, так як не була скасована попередня реєстрація договору оренди земельної ділянки (паю) між власником земельної ділянки та ПП «Колос Чигиринщини».
 
Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 червня 2011 року у справі № 2а-4126/11/1470 позов ТОВ СП «Нібулон» задоволено у повному обсязі.
 
Вищевказаною постановою Миколаївського окружного адміністративного суду, зокрема: визнано протиправною бездіяльність відділу Держкомзему у Чигиринському районі Черкаської області, що полягає в нездійсненні державної реєстрації договорів оренди землі, в тому числі оспорюваного договору від 15 березня 2010 року, укладеного ТОВ СП «Нібулон» з  ОСОБА_1 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 7125487000:01:002:0229; зобов`язано відділ Держкомзему у Чигиринському районі здійснити державну реєстрацію оспорюваного договору оренди землі від 15 березня 2010 року, укладеного ТОВ СП «Нібулон» з ОСОБА_1 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 7125487000:01:002:0229.
 
Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14 грудня 2016 року, державним реєстратором виконавчого комітету Чигиринської міської ради Черкаської області Грицаєнко О. А. 22 лютого 2016 року було проведено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 7125487000:01:002:0229 за ТОВ СП «Нібулон» на підставі договору оренди землі б/н від 15 березня 2010 року та  договору про внесення змін до договору оренди землі б/н від 01 січня 2016 року, який укладено строком на 7 років з правом пролонгації (т. 1 а. с. 26).
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Відповідно до статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
 
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
 
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
 
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
 
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
 
Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
 
У відповідності до частини першої статті 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).
 
Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
 
Згідно з частиною першою статті 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.
 
Статтею 18 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час підписання сторонами оспорюваного договору оренди землі) передбачено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.
 
Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом (стаття 20 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент підписання сторонами оспорюваного договору оренди землі).
 
Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
 
Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України).
 
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
 
Згідно з частинами першою - третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
 
За змістом частини третьої статті 640 ЦК України (у редакції, чинній на час підписання сторонами оспорюваного договору оренди землі) договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.
 
Отже моментом укладення договору оренди земельної ділянки на час дії зазначеної редакції частини третьої статті 640 ЦК України та статті 18 Закону України «Про оренду землі» є саме його державна реєстрація.
 
У постановах від 18 грудня 2013 року у справі № 1106/2791/2012 (провадження № 6-127цс13), від 07 червня 2017 року у справі № 634/769/15-ц (провадження № 6-872цс17), від 18 січня 2017 року у справі № 532/129/16-ц (провадження № 6-2777цс16) Верховний Суд України звертав увагу на те, що у договорах оренди сторони не вказали початку перебігу строку договору оренди, однак зауважували, що договір набирає чинності з моменту його державної реєстрації, тому у таких випадках моментом початку строку дії договору є саме набрання ним чинності.
 
У постанові від 19 лютого 2014 року у справі № 0426/14068/2012 (провадження № 6-162цс13) Верховний Суд України зробив висновок, що моментом укладення договору оренди земельної ділянки є момент, коли сторони, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі, скріплюють його своїми підписами. При цьому Верховний Суд України указав, що цивільні права та обов`язки за договором набуваються після його державної реєстрації.
 
Велика Палата Верховного Суду підтримала зазначені висновки у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 322/1178/17 (провадження № 14-338цс19).
 
З 01 січня 2013 року набрали чинності зміни, внесені Законом України
від 11 лютого 2010 року № 1878-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якими з тексту статей 182, 640, 657, 732, 745 ЦК України виключено посилання щодо державної реєстрації правочинів, а із Закону України «Про оренду землі» були виключені статті 18 та 20 про обов`язковість державної реєстрації договорів оренди землі, а тому з 01 січня 2013 року ТОВ СП «Нібулон» не мало можливості зареєструвати спірний правочин.
 
Колегія суддів вважає, що проведення 22 лютого 2016 року державної реєстрації речового права оренди земельної ділянки за ТОВ СП «Нібулон» на підставі договору оренди землі від 15 березня 2010 рокуне може підмінити державну реєстрацію вказаного договору (державна реєстрація речового права не є державною реєстрацією договору оренди землі). Проведення державної реєстрації права не може впливати на момент набрання чинності договором оренди землі, укладеним до 01 січня 2013 року, при тому, що набрав чинності і діє інший договір оренди, укладений між власником земельної ділянки та іншим орендарем, який зареєстрований у встановленому законом порядку.
 
Державна реєстрація договору оренди землі від 15 березня 2010 року, укладеного між ОСОБА_1  та ТОВ СП «Нібулон», не була проведена, отже вказаний договір чинності не набрав, і відповідно вказане сільськогосподарське підприємство не набуло права оренди за цим договором.
 
Схожі за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19).
 
Враховуючи наведене, оспорюваний договір оренди земельної ділянки
від 15 березня 2010 року є неукладеним, тому у задоволенні позову про визнання його недійсним необхідно відмовити з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту, оскільки неможливо визнати неукладений правочин недійсним. 
 
Наявність судового рішення про визнання протиправною бездіяльності відділу Держкомзему у Чигиринському районі Черкаської області, що полягає в нездійсненні державної реєстрації, зокрема оспорюваного договору оренди землі від 15 березня 2010року, та зобов`язання відділу Держкомзему у Чигиринському районі Черкаської області здійснити державну реєстрацію спірного договору не може впливати на момент набрання чинності договором оренди землі від 15 березня 2010 року. До 01 січня 2013 року судове рішення у справі № 2а-4126/11/1470 виконано не було, державна реєстрація договору оренди землі від 15 березня 2010 року здійснена не була.
 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або  оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року
у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16,
від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц).
 
Суд апеляційної інстанції дійшов загалом правильного висновку про відмову у задоволенні позову у частині визнання недійсним договору оренди землі, проте неправильно визначився з підставами відмови у позові, отже мотивувальна частина постанови суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову про визнання договору оренди землівід 15 березня 2010 року недійсним підлягає зміні з урахуванням мотивів, викладених у цій постанові.
 
Оформленню прав на земельні ділянки притаманні гарантуюча, правоохоронна, правовстановлююча, екологічна та інформативна функції.
 
За змістом частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент реєстрації права оренди) державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.
 
Державна реєстрація права оренди земельної ділянки проводиться державним реєстратором у порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», на підставі договору оренди землі та інших документів, які підтверджують набуття права оренди земельної ділянки.
 
Державна реєстрація прав на землю є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів виникнення, переходу або припинення прав власності, користування, зокрема права оренди землі, що супроводжуються внесенням даних про зареєстровані права до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
 
Враховуючи те, що договір оренди спірної земельної ділянки від 15 березня 2010 року, підписаний  ОСОБА_1  та ТОВ СП «Нібулон», не набрав чинності, у державного реєстратора були відсутні підстави для прийняття рішення про державну реєстрацію права оренди за ТОВ СП «Нібулон» на підставі цього договору, а також внесення запису про речове право ТОВ СП «Нібулон» від 22 лютого2016 року № 13660687.
 
Станом на час проведення державної реєстрації права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером 7125487000:01:002:0229 за ТОВ СП «Нібулон» договір оренди цієї ж земельної ділянки, укладений між ОСОБА_1   та ПП «Колос Чигиринщини», був чинним. Зокрема ОСОБА_1 , поведінка якого у правовідносинах з ТОВ СП «Нібулон» та ПП «Колос Чигиринщини» є суперечливою, договір оренди землі від 25 травня 2011 року № 30 у судовому порядку не оспорював. Презумпція правомірності вказаного договору не була спростована і ТОВ СП «Нібулон».
 
З огляду на зазначене, рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог про скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про інше речове право від 22 лютого 2016 року № 13660687 слід визнати правильним по суті (з урахуванням положень статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, чинній до 15 січня 2020 року, яка діяла на час ухвалення судом першої інстанції рішення у справі). У той же час мотиви такого рішення підлягають зміні з урахуванням мотивів, викладених у цій постанові.
 
Щодо розподілу судових витрат
 
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає до часткового задоволення, оскаржена постанова суду апеляційної інстанції у частині вирішення позовних вимог про скасування запису про право оренди земельної ділянки, а також у частині стягнення судового збору підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції у частині вирішення позовних вимог про скасування запису про право оренди земельної ділянки необхідно залишити в силі, змінивши його мотивувальну частину з урахуванням мотивів, викладених у цій постанові. У частині вирішення позовних вимог про визнання договору оренди землі недійсним постанову суду апеляційної інстанції необхідно змінити, виклавши її мотивувальну частину у редакції цієї постанови.
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
З огляду на те, що постанова суду апеляційної інстанції скасована частково, СТОВ «Говтва» має сплатити на користь ТОВ СП «Нібулон» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі (5 763/2) 2 881,50 грн, тому шляхом зарахування судового збору, який підлягає стягненню з ТОВ СП «Нібулон» на користь СТОВ «Говтва» за подання позовної заяви та касаційної скарги в розмірі 5 763 грн (3 842 + 7 684)/2, з ТОВ СП «Нібулон» на користь СТОВ «Говтва» підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у сумі 2 881,50 грн (5 763 - 2 881,50).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
За змістом статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
 
Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
 
У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає до часткового задоволення, оскаржена постанова суду апеляційної інстанції у частині вирішення позовних вимог про скасування запису про право оренди земельної ділянки, а також у частині стягнення судового збору підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції у частині вирішення позовних вимог про скасування запису про право оренди земельної ділянки необхідно залишити в силі, змінивши його мотивувальну частину з урахуванням мотивів, викладених у цій постанові. У частині вирішення позовних вимог про визнання договору оренди землі недійсним постанову суду апеляційної інстанції необхідно змінити, виклавши її мотивувальну частину у редакції цієї постанови.
 
Керуючись статтями 141, 389, 400, 412, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Говтва» задовольнити частково.
 
Постанову Черкаського апеляційного суду від 23 січня 2020 року у частині вирішення позовних вимог про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про інше речове право № 13660687
від 22 лютого 2016 року щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером 7125487000:01:002:0229, що належить на праві власності ОСОБА_1 , а також у частині стягнення судового збору скасувати. Рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 29 жовтня 2019 року у частині вирішення позовних вимог про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про інше речове право залишити в силі, змінивши його мотивувальну частину з урахуванням мотивів, викладених в цій постанові.
 
Постанову Черкаського апеляційного суду від 23 січня 2020 року у частині вирішення позовних вимог про визнання недійсним договору землі
від 15 березня 2010 року, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарським підприємством «Нібулон» та ОСОБА_1 , щодо земельної ділянки з кадастровим номером 7125487000:01:002:0229 змінити, виклавши її мотивувальну частину з урахуванням мотивів, зазначених у цій постанові. 
 
В іншій частині постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.
 
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Нібулон» на користь сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Говтва» витрати зі сплати судового збору у сумі 2 881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одна) грн 50 коп.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

 
Головуючий:                                                                                          А. І. Грушицький

Судді:                                                                                                      А. А. Калараш
                                                                                                                                                                                                                                                             І. В. Литвиненко                                                                                                                      Є. В. Петров                                                                                                         О. С. Ткачук