Справа № 944/1680/21                                Головуючий у 1 інстанції: Кондратьєва Н.А. 
Провадження № 22-ц/811/2074/21                        Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 
Категорія: 69

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
15 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої: Крайник Н.П.
суддів: Ванівського О.М., Шеремети Н.О.
розглянувши в м. Львові в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 12 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -        
                                               ВСТАНОВИВ:
Оскаржуваною ухвалою позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу визнано неподаною та повернуто позивачеві.
Ухвалу суду оскаржила представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .
Вважає її незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права.
Зазначив, що судом не враховано, що позивач при поданні позовної заяви до суду позивач не мав об`єктивної можливості долучити оригінал свідоцтва про реєстрацію шлюбу, як додаток до позову, оскільки оригінал свідоцтва знаходиться у відповідача - дружини позивача ОСОБА_3 , з якою у позивача давно втрачений зв`язок. Відповідач не бажає надати позивачу оригінал свідоцтва про реєстрацію шлюбу. Про те, що позивач не має можливості надати оригінал свідоцтва про реєстрацію шлюбу, він зазначав у позовній заяві. Однак, ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 23.04.2021 року позов ОСОБА_1 було залишено без руху. З мотивів зазначеної ухвали вбачається, що у разі, якщо оригінал свідоцтва про шлюб було вкрадено, загублено, пошкоджено чи знищено, позивач не позбавлений можливості отримати його дублікат. Порядок повторної видачі свідоцтва про реєстрацію шлюбу визначено Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 24.12.2010 №3307/5). Відповідно до положень зазначеного Порядку у позивача немає підстав в отриманні свідоцтва про реєстрацію шлюбу повторно, оскільки оригінал свідоцтва не було вкрадено, загублено, пошкоджено чи знищено, цей оригінал знаходиться у відповідача у справі. Відтак, навіть якби позивач попередньо звернувся із заявою про видачу свідоцтва про реєстрацію шлюбу до відповідного органу РАЦС, йому б відмовили у видачі, так як відсутні правові підстави отримання свідоцтва повторно. Вказані обставини свідчать про формальний та поверхневий підхід суду першої інстанції до вирішення даної справи, оскільки неподання до суду оригіналу свідоцтва про реєстрацію шлюбу, який відсутній у позивача, не є підставою для залишення позовної заяви без руху, а тим більше повернення позовної заяви. Позивач дотримався вимог ст. 175-177 ЦПК України при поданні позовної заяви, тому позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та в подальшому повернуто позивачу безпідставно.
       Просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, оскільки оскаржується ухвала суду, зазначена у п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
       Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
       Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).
       Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
       Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
       Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
       Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. 
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.
       З матеріалів справи вбачається, що у березні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.
       Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 23 квітня 2021 року позовну заяву залишено без руху, оскільки позивачем не додано до позовної заяви оригіналу свідоцтва про шлюб та надано позивачу 5-ти денний строк з дня отримання ним ухвали для усунення недоліків.
       11 травня 2021 року позивачем до суду надана заява про усунення недоліків, з якої вбачається, що усунути недоліки, зазначені в ухвалі Яворівського районного суду Львівської області від 23 квітня 2021 року, позивач не має можливості, оскільки оригінал свідоцтва про одруження знаходиться у відповідача та відсутні підстави для отримання дублікату цього свідоцтва, з огляду на те, що таке не було викрадене, загублене, пошкоджене чи знищене.
       Крім цього, позивач подав клопотання про витребування письмових доказів, в якому просив витребувати від відповідачки оригінал свідоцтва про шлюб, однак у задоволенні такого клопотання суд першої інстанції відмовив ухвалою від 12 травня 2021 року. 
       Залишаючи позов без руху, суд виходив із невідповідності заяви вимогам статей 175 та 177 ЦПК України з огляду на вимоги п. 4 Постанови пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, відповідно до якого до позовної заяви про розірвання шлюбу додається оригінал свідоцтва про реєстрацію шлюбу.
       Ухвала про повернення позовної заяви ОСОБА_1 мотивована судом тим, що позивач не усунув недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі суду від 23 квітня 2021 року.
       Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
       Відповідно до частини другої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
       Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.
       Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).
       Відповідно до пункту 8 частини 3 статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.
       Частиною 5 статті 177 ЦПК України передбачено обов`язок позивача додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
       Згідно з частинами 2, 4, 5 статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.
       Як роз`яснено у пункті 4 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди згідно зі ст. 119 ЦПК (1618-15) повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування. Наприклад, у заяві про розірвання шлюбу має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, мотиви його розірвання, чи є від шлюбу неповнолітні діти, при кому з батьків вони перебувають, пропозиції щодо участі подружжя в утриманні та вихованні дітей після розірвання шлюбу, чи заявляються інші вимоги, які може бути вирішено одночасно з позовом про розірвання шлюбу. До заяви додаються: свідоцтво про реєстрацію шлюбу, копії свідоцтва про народження дітей, довідки щодо розміру заробітку та інших. Якщо заява не відповідає вимогам закону, то позовна заява підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.
       Вказані роз`яснення Постанови Пленуму ВСУ свідчать про те, що підставою для залишення заяви про розірвання шлюбу без руху, а отже, і її повернення внаслідок не усунення недоліків, може мати місце лише у разі невідповідності вказаної заяви саме вимогам закону.
       Жодним законом не передбачено надання певного переліку доказів до позовної заяви, натомість передбачені п. 8 ч. 3 ст. 175, ч. 5 ст. 177 ЦПК України вимоги позивачем формально дотримано та надано копію завіреного належним чином свідоцтва про шлюб і зазначено про знаходження оригіналу свідоцтва про шлюб у відповідачки.
       Наведене виключає можливість застосування до позовної заяви ОСОБА_1 наслідків, передбачених ч. 3 ст. 185 ЦПК України, у вигляді повернення позовної заяви позивачу.
       Крім того, відповідно до положень ст. 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд першої інстанції може роз`яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві.
       Отже, повертаючи позовну заяву позивачу з підстав ненадання оригіналу свідоцтва про шлюб, суд першої інстанції не дотримався норм процесуального законодавства України, та дійшов до передчасного висновку про повернення позовної заяви позивачу.
       Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для подальшого розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
       Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (Perez de Rada Cavanilles v. Spain (Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії); Beles and others v. the Czech Republic (Белеш та інші проти Чеської Республіки; RTBF v. Belgium (RTBF проти Бельгії).
       Право на доступ до суду не є абсолютним і може бути обмежено рішеннями суду. Однак, застосовані обмеження не можуть обмежувати чи зменшувати право доступу до суду таким чином або до такої міри, що порушується сама сутність права. Більш того, обмеження не входить у сферу застосування статті 6 § 1, якщо не переслідує «законну мету» і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою», якщо доступ до суду обмежений законом чи практикою суду (Ashingdane v. the United Kingdom (Ашинґдейн проти Сполученого Королівства). Суд досліджує чи впливає таке обмеження на сутність права, а саме, чи переслідує обмеження законну мету і чи забезпечується при цьому належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою (Ашинґдейн проти Сполученого Королівства).
       З огляду на наведене, з метою уникнення порушення ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, колегія суддів вважає, що надмірний формалізм у вказаній справі може позбавити позивача права на звернення до суду, апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено 15 листопада 2021 року.
       Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст. 379, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-
                                               ПОСТАНОВИВ:
       Апеляційну скаргу  представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.
       Ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 12 травня 2021 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
       Повний текст постанови складено 15 листопада 2021 року.

Головуючий:         Крайник Н.П. 

Судді:                Ванівський О.М.

                                                                                Шеремета Н.О.