УХВАЛА
04 жовтня 2021 року
м. Київ
справа № 311/1279/19
провадження № 61-15284ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Ткачука О. С., розглянувши питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 15 березня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 18 серпня 2021 року в цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення, дії, бездіяльність державного виконавця Василівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро),
ВСТАНОВИВ:
В грудні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на рішення, дії, бездіяльність державного виконавця Василівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» в особі Виробничого структурного підрозділу Василівського району електричних мереж.
Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 15 березня 2021 року, залишеною без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 18 серпня 2021 року,  в задоволенні скарги відмовлено.
У вересні 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 15 березня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 18 серпня 2021 року.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви, оскільки у виконавчому листі зазначена стягувачем юридична особа, якої не існує в жодному з наявних реєстрів, в зв`язку з чим у державного виконавця були підстави для повернення виконавчого документа стягувачу. Також скаржник вказує низку постанов Верховного Суду з правовими висновками, які на його думку повинні були врахувати суди попередніх інстанцій, проте, не обґрунтовує належним чином того, в чому полягає невідповідність застосування норм права судами попередніх інстанцій цим правовим висновкам..
Вивчивши касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з таких підстав.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Відмовляючи у задоволенні касаційної скарги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що направлення копії постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження через тривалий час після його відкриття не є підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження. Також суди вважали, що зазначення стягувачем структурного підрозділу юридичної особи є належним оформленням виконавчого листа, в зв`язку з чим у державного виконавця були відсутні підстави повертати такий виконавчий лист стягувачу.
Скаржник вважає, що стягувачем у виконавчому листі було зазначено особу, інформація щодо якої відсутня у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, на що суди увагу не звернули, чим порушили вимоги пункту 4 частини першої статті 311 ЦПК України та пункту 4 частини першої статті 338 ЦПК України, оскільки вирішили витання про права та обов`язки осіб, незалучених до участі у справі.
Суди попередніх інстанцій в своїх рішеннях вказали, що стягувачем у виконавчому листі зазначено ПАТ «Запоріжжяобленерго» у особі Василівського міжрайонного РЕМ, який є структурним підрозділом ПАТ «Запоріжжяобленерго», натомість, ідентифікаційні дані юридичної особи скаржником, а саме код ЄДРПОУ, відповідають дійсності, в зв`язку з чим суди не встановили порушень, які могли б слугувати підставою державному виконавця для повернення виконавчого листа стягувачу.
Доводи скаржника з приводу цього зводяться до переоцінки доказів та обставин, які були предметом дослідження судів попередніх інстанцій. 
Суд касаційної інстанції нагадує, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено зокрема статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а тому за таких підстав у відкритті касаційної скарги на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України слід відмовити.
Керуючись статтями 261, 394 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 15 березня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 18 серпня 2021 року в цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення, дії, бездіяльність державного виконавця Василівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).
Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                        А.  А.  Калараш
 
Є. В. Петров
 
О. С. Ткачук