ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
04 листопада 2021 року                                                   м. Чернівці
справа № 723/1382/19
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Владичан А. І. 
суддів: Лисака І.Н., Литвинюк І.М. 
секретар Скрипка С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Сторожинецького нотаріального округу Сирбу Людмили Борисівни, третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору купівлі продажу недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Кирилюк Тетяна Анатоліївна, на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 06 липня 2021 року (головуючий у 1-й інстанції Бужора В.Т.),-
ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Сторожинецького нотаріального округу Сирбу Людмили Борисівни, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що 26.09.2018 року Сторожинецьким районним судом Чернівецької області ухвалено рішення про стягнення з відповідача на його користь загальної суми боргу в сумі 303334 гривень.
У відповідності до ухвали Сторожинецького районного суду про забезпечення позову від 07.06.2018 року, Сторожинецьким відділом ДВС було винесено постанову про арешт нерухомого майна належне відповідачу ОСОБА_2 , що знаходиться в АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку, земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.
       04.03.2019 року під час виконання судового рішення стало відомо, що всупереч наявності відомостей в Єдиному Державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про накладення арешту відповідач ОСОБА_2 відчужив житловий будинок та вищезазначені земельні ділянки, тобто 04.07.2018 року
________________________________________________________________________
Провадження 22ц/822/978/21 
уклав договір купівлі-продажу, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Сирбу Л.Б., яка проігнорувала наявність заборон відчуження нерухомого майна. 
З дій приватного нотаріуса Сирбу Л.Б. вбачається грубе порушення вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Закону України «Про нотаріат» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» оскільки в обов`язковому порядку повинна була перевіряти статус майна щодо відповідних обмежень та заборон, чого не було зроблено.
Незважаючи на те, що в матеріалах справи №723/1879/18 є докази направлення відповідачу повідомлень про місце час та дату судових засідань, рішень суду, а тому відповідач рахується таким, що був обізнаний про забезпечення позову, та порушив відповідну заборону й у період її дії, відчужив майно третій особі ОСОБА_3 . Такі дії відповідача спричинили неможливість виконання рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 26.09.2018 року про стягнення з відповідача на його користь боргу на загальну суму 303334 гривні. 
Просив визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, та земельної ділянки, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 7324583000:01:004:0137, які знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7324583000:01:004:0153, яка знаходиться за адресою с. Давидівка, Сторожинецького району Чернівецької області.
Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 06 липня 2021 року позовні вимоги задоволені в повному обсязі.
    Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Кирилюк Тетяна Анатоліївна, подав апеляційну скаргу, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.
Свої доводи мотивує тим, що договори купівлі-продажу від 04 липня 2018 року було укладено не особисто ОСОБА_2 , а його представником по довіреності ОСОБА_4 , в його інтересах. Відповідно до витягів №129719074, №129724412, №129708340 від 04 липня 2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності вбачається, що на момент укладення договору купівлі-продажу майна ОСОБА_2 , в інтересах якого діяла ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 в жодному з реєстрів, станом на 04 липня 2018 року, не було інформації про обтяження нерухомого майна ОСОБА_2 , також не містилося інформації щодо його перебування в Єдиному державному реєстрі боржників. 
Вказує, що відсутність інформації про обтяження нерухомого майна підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відповідно за №№ 158311015, №158311887, №161292552, які були надані самим позивачем, і з яких вбачається, що нерухоме майно не перебуває під забороною відчуження чи обтяженнями.
Посилається на те, що позивач намагається застосувати до правовідносин по вчиненню державної реєстрації прав на нерухоме майно норми, що стосуються накладення заборони на вчинення реєстраційних дій власником та формування заяви про надання інформації, які не підлягають застосуванню в даному випадку. Під час посвідчення оспорюваних договорів купівлі-продажу всі наявні і необхідні витяги, що передбачені в даному випадку чинним законодавством, були зроблені нотаріусом Сирбу Л.Б. та досліджувались судом, однак цим обставинам суд не надав належної оцінки, не навів які порушення конкретних норм чинного законодавства були порушені відповідачем та нотаріусом, тому у суду першої інстанції не було жодних законних підстав для задоволення позовних вимог.
Крім того вказує, що на момент постановлення ухвали про забезпечення позову, відкриття виконавчого провадження, закриття виконавчого провадження, ухвалення заочного рішення Сторожинецького районного суду він перебував за межами території України і жодним чином не міг знати про розгляд справи, винесення рішення та про відкрите виконавче провадження. До того ж, відповідно до наявних документів у матеріалах цивільної справи про стягнення боргу, він жодного разу не отримував будь-якої кореспонденції, направлені судові повістки були повернуті до суду за відсутністю адресата по місцю проживання, шо в свою чергу спростовує доводи про умисне ігнорування ним заочного рішення суду від 26 вересня 2018 року.
Разом з тим зазначає, що 13 червня 2018 року старшим державним виконавцем Кривком В.В. було винесено постанову про арешт майна боржника, відповідно до якої накладено арешт на рухоме та нерухоме майно боржника, яке належало йому у межах суми звернення стягнення, однак в порушення вимог п.1,2 ч.5 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець при накладенні арешту на нерухоме майно не вказав конкретне місце розташування, розміри, цільове призначення, кадастровий номер та інші дані про земельні ділянки, а також відносно житлового будинку, не наклав арешт на нерухоме майно, інформація про яке містилася в інформаційних довідках від 13.06.2018 року, не визначив оцінку цього майна, арештоване майно не було передано на зберігання боржнику чи його представнику, що є підставою говорити про незаконність постанови про накладення арешту на майно боржника, а також свідчить про те, що він не був повідомлений і не міг знати про арешт його житлового будинку та земельних ділянок. 
При укладенні та посвідчення оскаржуваних договорів купівлі-продажу ні він, ні його представник як продавець, ні покупець ОСОБА_3 , ні приватний нотаріус Сирбу Л.Б. не знали і не могли знати про арешт та заборону відчуження майна, а тому не порушили вимог чинного законодавства, в зв`язку з чим відсутні підстави для визнання таких договорів недійсними. 
Просить скасувати рішення суду першої інстанції, та постановити нове судове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Відзив на апеляційну скаргу, у встановлений строк для подачі відзиву, не надходив.
Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.
З матеріалів справи вбачається, що у відповідності до ухвали Сторожинецького районного суду від 07.06.2018 року, щодо примусового стягнення боргу було накладено арешт на нерухоме майно належне відповідачу ОСОБА_2 , що знаходиться в АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку, земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.
Постановою про відкриття виконавчого провадження серії ВП №56605970 від 13.06.2018 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_2 (а.с. 28 т.1).
З витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень №127500601 від 13.06.2018 року накладено арешт на все майно, яке належить ОСОБА_2 в межах суми 303334 грн. (а. с. 7 т.1).
    26.09.2018 року Сторожинецьким районним судом Чернівецької області ухвалено рішення про стягнення з відповідача на користь позивача загальної суми боргу в сумі 303334 грн.
04.07.2018 року відповідач ОСОБА_2 відчужив житловий будинок та земельні ділянки уклавши договір купівлі-продажу нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Сирбу Л.Б.
     З інформаційних довідок з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №158311015, №158311887 від 04.07.2018 та №161292552 від 27.03.2019 року вбачається, що власником житлового будинку в АДРЕСА_1 , земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд кадастровий номер 7324583000:01:004:0137, земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер 732458300:01:004:0153 на підставі договорів купівлі-продажу від 04.07.2018 року посвідчених приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Сирбу Л.Б. став ОСОБА_3 ..
Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначав, що всупереч наявних відомостей в Єдиному Державному реєстрі заборон, відповідач ОСОБА_2 відчужив належний йому житловий будинок та земельну ділянку ОСОБА_3 ..
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що всупереч наявних заборон на відчуження нерухомого майна, які були накладені на виконання ухвали суду від 07.06.2018 року відповідач ОСОБА_2 відчужив належне йому на праві особистої приватної власності нерухоме майно – житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 , земельні ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства, що унеможливило виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 боргу на користь позивача ОСОБА_1 .. 
Колегія суддів вважає, що такий висновок суду зроблений з порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, судом ухвалено рішення про права та інтереси особи, яка не була залучена до участі у справі.
Розглянуті судом вимоги не можуть бути вирішені у спорі позивача з третьою особою – ОСОБА_3 , який у такій ситуації має бути залучений до такого спору співвідповідачем.
Згідно ч.ч.1,3 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) інших учасників справи, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачених законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них (пункти 2 і 3 частини другої статті 175 ЦПК України).
Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина 2статті 48 ЦПК України).
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.
Вирішення питання щодо заміни належного відповідача, залучення до участі у справі співвідповідача здійснюється лише під час розгляду справи в суді першої інстанції до початку розгляду справи по суті.
На стадії апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості залучити до участі в справі іншу особу, як співвідповідача, або замінити неналежного відповідача належним відповідачем.
Так, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України).
Із матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду із позовом, просив визнати недійсним договір купівлі-продажу укладений 04 липня 2018 року між ОСОБА_2 , від імені якого діяла ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , який виступає третьою особою у даній справі та не залучений до участі у розгляді справи як відповідач, тоді як рішення суду у спірних правовідносинах безпосередньо впливає на його права та обов`язки, що і є самостійною підставою для  відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Разом з тим, колегія суддів констатує, що процесуальний статус відповідача і третьої особи за своїм змістом, процесуальними правами та обов`язками є різними, суд першої інстанції не виконав свій обов`язок, і не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, а саме: не роз`яснив позивачу його права щодо залучення до участі у справі належного відповідача, не попередив його про наслідки вчинення або не вчинення вказаної процесуальної дії і не сприяв позивачу у здійсненні його процесуальних прав. Натомість, суд розглянув справу по суті у неналежному суб`єктному складі осіб, які повинні брати участь у спірних правовідносинах.
Отже, суд першої інстанції, вирішуючи спір по суті, не врахував, що належне вирішення такого спору, без залучення в якості відповідача ОСОБА_3 , який згідно оспорюваного договору купівлі-продажу є власником майна, і вирішенням даного спору безпосередньо зачіпаються його права, тому висновок суду про підставність по суті позовних вимог не може вважатися обґрунтованим.
У силу наданих процесуальним законом повноважень апеляційний суд позбавлений можливості на стадії перегляду справи в апеляційному порядку вирішувати питання щодо залучення, до участі у справі осіб, оскільки по суті справа вирішується судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності і обґрунтованості ухваленого судом першої інстанції рішення в межах, встановлених ст.367 ЦПК України.
Крім того, апеляційний суд не робить висновку про обґрунтованість та доведеність позову, оскільки суд може зробити такий висновок лише за наявності всіх належних відповідачів у справі.
Разом з тим, як вбачається із позовної заяви поданої 28 березня 2019 року, відповідачем у даній справі є приватний нотаріус Сторожинецького нотаріального округу Сирбу Людмила Борисівна (а.с.2-5 т.1).
15 квітня 2019 року ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області відкрито провадження по справі, та призначено підготовче судове засідання на 21.05.2019 року (а.с.38 т.1).
В матеріалах справи міститься позовна заява подана до Сторожинецького районного суду Чернівецької області 21 травня 2019 року, в якій процесуальний статус приватного нотаріуса Сторожинецького нотаріального округу Сирбу Людмили Борисівни, визначений як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача. (а.с.87 т.1).
Представником ОСОБА_1 – ОСОБА_5 подано клопотання про виключення з числа відповідачів приватного нотаріуса та залучити її у вказаній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача (а.с.104).
Частина 3 ст.53ЦПК України передбачає, якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Відповідно до ч.5 ст.53ЦПК України про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.
Судом першої інстанції в порушення норм процесуального права не вирішено питання щодо заявленого клопотання та ухвалою суду не замінено процесуального статусу сторони по справі, не залучено до участі у справі приватного нотаріуса Сторожинецького нотаріального округу Сирбу Людмили Борисівни, як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача.
Тобто, приватний нотаріус Сторожинецького нотаріального округу Сирбу Людмили Борисівни, згідно вимог позовної заяви виставлений як відповідач по справі, а не третя особа, яка не заявляє самостійних вимог. 
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2021 року в справі № 325/1141/18 (провадження №61-5045св19) вказано, що «у порядку цивільного судочинства розглядаються вимоги про оскарження дій нотаріуса лише у разі відсутності спору про право між учасниками цивільних правовідносин. Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - сторін нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення».
Враховуючи вищевикладене колегія суддів зазначає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо законності й обґрунтованості, висновки суду про задоволення позовних вимог зроблені за неналежного суб`єктивного складу, отже, є передчасними, а судове рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права. 
Оскільки суд першої інстанції надав неналежну юридичну оцінку обставинам справи, ухвалив оскаржуване рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення, що оскаржується скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Отже, з  ОСОБА_1 слід стягнути на користь  ОСОБА_2 3457 гривень 80 копійок витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору за подачу апеляційної скарги.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними. Залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00№23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Кирилюк Тетяна Анатоліївна, задовольнити.
Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 06 липня 2021 року скасувати.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору купівлі продажу недійсним, відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3457(три тисячі чотириста п`ятдесят сім) гривень 80 копійок витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору за подачу апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення. 

Дата складання повного тексту постанови 11 листопада 2021 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: І.Н. Лисак

І.М. Литвинюк