ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року
м. Харків
справа № 640/20497/17-ц
провадження № 22-ц/818/2447/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
за участю секретаря судового засідання – Сабельнікова Б.В.,
учасники справи:
позивач: Харківська міська рада
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційні скарги Харківської міської ради на рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2020 року, ухвалене у складі судді Губської Я.В., -
в с т а н о в и в:
У грудні 2017 року Харківська міська рада звернулася до Київського районного суду міста Харкова з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, в якій просила звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 90,86 кв.м. по АДРЕСА_1 , яка використовується  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3   шляхом демонтажу гаражу, з приведенням її у придатний для подальшого використання стан.
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання права приватної власності на гараж , площею 90, 86 кв.м. по АДРЕСА_1 , в порядку поділу спільного майна подружжя. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25.01.2016 у справі № 640/20863/15-ц позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені та в порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на гараж, площею 90,86 кв.м. по АДРЕСА_1 . Однак рішенням Апеляційного суду Харківської області у справі № 640/20863/15-ц від 31.08.2016, апеляційну скаргу Харківської міської ради задоволено, рішення Київського районного суду м. Харкова від 25.01.2016 вищевказаній справі, скасовано в частині визнання за ОСОБА_1 права особистої приватної власності на гараж площею 90,86 кв.м. по АДРЕСА_1 . У жовтні 2016 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати недійсним та скасувати договір купівлі-продажу гаражу площею 90,86 кв.м. по АДРЕСА_1 від 04.07.2016 № 1181, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 04.07.2016 № 1181, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поляком Д.В , право власності на гараж площею 90,86 кв.м. по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 . Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 07.02.2017 у справі № 640/15880/16-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 07.06.2017 року, у вищевказаній справі, позовні вимоги Харківської міської ради задоволено, визнано недійсним та скасовано договір купівлі-продажу гаражу площею 90,86 кв.м. по АДРЕСА_2 від 04.07.2016 №1181, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.08.2017 № 95392020 право власності на гараж літ. «А-1» загальною площею 90,86 м.кв. по АДРЕСА_1 скасовано. Згідно акту огляду земельної ділянки від 02.07.2016 на земельній ділянці площею 90,86 кв.м. по АДРЕСА_1 , розташована нежитлова будівля (гараж), земельна ділянка загальною площею 90,86 кв.м. по АДРЕСА_1 , яка використовується відповідачами без державної реєстрації прав, передбачених ст.ст. 125,126 ЗК України. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.12.2017 №109274774 будь-яких прав на земельну ділянку по АДРЕСА_1 за юридичними та фізичними особами не зареєстровано, що свідчить про те, що вказана земельна ділянка перебуває у власності територіальної громади м. Харкова. Харківська міська рада зазначає, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 31.08.2016 у справі №640/20863/15-ц встановлено, що ОСОБА_1 здійснено самочинне будівництво гаража на земельній ділянці по АДРЕСА_2 , що не була відведена їй для цієї мети. Тому земельна ділянка загальною площею 90,86 кв.м. по АДРЕСА_1 самовільно зайнята відповідачами шляхом розміщення на ній нежитлової будівлі (гаражу) та підлягає звільненню.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2020 року в задоволенні позовних вимог Харківської міської ради відмовлено в повному обсязі.
Судове рішення мотивовано тим, що за відповідачем ОСОБА_2 в 2019 році зареєстровано право власності на земельні ділянки площею 0,0024 га за кадастровим номером 6310136600:13:009:0278 (гараж НОМЕР_1 ) та земельну ділянку площею 0,0024 га за кадастровим номером 6310136600:13:009:0277 ( гараж 288) за адресою : АДРЕСА_1 . Крім того, відповідно до акту приймання – передач результатів геодезичних робіт щодо визначення розташування на місцевості поворотних точок окружної межі земельних ділянок № НОМЕР_2 за кадастровим номером 6310136600:13:009:0277 та № 289 за кадастровим номером 6310136600:13:009:0278, від 15.08.2019, встановлено що загальний номер гаражного боксу літ. А-1 співпадає з загальним розміром земельних ділянок АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 . Гаражні бокси № НОМЕР_3 та 305, належать ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що не є відповідачами по справі. Отже,суд погодився з доводами позивача про те, що під час скасування права власності за ОСОБА_1 на гараж 90,86 кв.м. в 2016-2017 роках, право власності на цей гараж та земельну ділянку не було оформлено належним чином, однак суд зазначає, що посилання позивача, як на підставу позовних вимог лише на рішення суду, яким були скасовані права власності за ОСОБА_1 на гараж, площею 90,86 кв.м. по АДРЕСА_1 та договір купівлі-продажу гаражу площею 90,86 кв.м. по АДРЕСА_1 не може бути єдиною підставою для задоволення позовних вимог в 2020 році, з врахуванням наданих суду даних про оформлення відповідачами у власність земельних ділянок за цими же адресами.
В апеляційній скарзі Харківська міська рада, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків з урахуванням наданих доказів, які містяться в матеріалах справи, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 31.08.2016 у справі № 640/20863/15-ц встановлено, що ОСОБА_1 здійснено самочинне будівництво гаража літ. « А-1» на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , вказане рішення набрало законної сили. Крім того зазначає, що ухвалою Київського районного суду від 05.02.2018 № 640/20497/17 відкрито провадження по справі. Ухвалою Київського районного суду від 17.02.2019 у справі № 640/20497/17 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Отже розгляд справи на стадії підготовчого провадження тривав один рік. Однак після закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду, відповідачем в порушення вимог ЦПК, відповідачами подані документи, які покладені в основу рішення, а саме: 27.05.2019 надано договори купівлі- продажу спірних земельних ділянок, технічна документація щодо встановлення меж спірних земельних ділянок ( гараж № НОМЕР_2 та № НОМЕР_1 ). 
Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25.01.2016 у справі № 640/20863/15-ц позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені та в порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на гараж, площею 90,86 кв.м. по АДРЕСА_1 ( а.с. 21 т.1).
Рішенням Апеляційного суду Харківської області рішення Київського районного суду м.Харкова від 25.01.2016 скасовано в частині визнання за ОСОБА_1 права особистої приватної власності на гараж площею 90,86 кв.м. по АДРЕСА_1 ( а.с. 23-25 т.1).
Рішення Київського районного суду міста Харкова від 07.02.2017 у справі № 640/15880/16-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 07.06.2017 року, за позовом Харківської міської ради визнано недійсним та скасовано договір купівлі-продажу гаражу площею 90,86 кв.м. по АДРЕСА_1 від 04.07.2016 №1181, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ( а.с. 26-29 т. 1).
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.12.2017 будь-яких прав на земельну ділянку по АДРЕСА_1 за юридичними та фізичними особами не було зареєстровано ( а.с. 12-19 т.1) .
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.01.2019, ОСОБА_2 належить на праві власності земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 (гараж НОМЕР_1 ) площею 0,0024 га з кадастровим номером 6310136600:13:009:0278, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки ( а.с. 122 т. 1), посвідченого 09.01.2019 приватним нотаріусом ХМНО Конопацькою О.Б.(а.с.127 т.1).
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.01.2019, ОСОБА_2 належить на праві власності земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 (гараж НОМЕР_2 ) площею 0,0024 га з кадастровим номером 6310136600:13:009:0277, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки(а.с.124-125 т.1), посвідченого 22.01.2019 приватним нотаріусом ХМНО Конопацькою О.Б. ( а.с. 126 т.1).
Згідно п.2 вищезначених договорів цільове призначення земельних ділянок – для будівництва індивідуальних гаражів.
Відповідно до акту приймання-передачі результатів геодезичних робіт щодо визначення місця розташування на місцевості поворотних точок окружної межі земельних ділянок № НОМЕР_2 з кадастровим номером 6310136600:13:009:0277 та земельної ділянки № НОМЕР_1 з кадастровим номером 6310136600:13:009:0289 по АДРЕСА_1 від 15.08.2019 встановлено. що загальний розмір гаражного боксу літ.А-1 співпадає з загальним розміром земельних ділянок № НОМЕР_4 .( а.с. 144-145 т.1)
Згідно з технічною документацією ТОВ «інвестиційно-консалтингова компанія «Проконсул» 2020 року із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі(на місцевості) ОСОБА_2 для індивідуального гаражного будівництва по АДРЕСА_1 розташовані гаражі № НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ( т.2 а.с. 2 - 44 ). 
Гаражні бокси № НОМЕР_5 та АДРЕСА_6 , згідно акту погодження меж розташовані за цією адресою належні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що не є відповідачами у справі ( т.2 а.с. 27).
Також на підтвердження зареєстрованих належним чином прав на земельні ділянки за ОСОБА_2 та їх меж до суду надано Витяги з Державного земельного кадастру, з кадастрового плану вбачається що земельна ділянка розмірами 4*6 має форму прямокутника площею 0,0024 га ( т.2 а.с. 37- 38 )
Відповідно до роздруківки плану-схеми обстеженої земельної ділянки, щодо розміщення гаражів, належних відповідачу на території за адресою: АДРЕСА_1 , що є власністю територіальної громади ( т.2 а.с. 122-123 ). 
Судова колегія, погоджується з висновками суду першої інстанції про недопустимість вищезазначеного доказу , оскільки з роздруківки плану – схеми, не вбачається жодних координат, зазначення кадастрових номерів, з яких можливо ідентифікувати земельну ділянку, на якій обведено прямокутну будівлю.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч.1 ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Відповідно до положень ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Згідно з пунктом «б» частини першої статті 80 Земельного кодексу України (далі – ЗК України) суб`єктами права власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, – на землі комунальної власності.
Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування (частини перша, друга статті 83 ЗК України).
Відповідно до правової позиції сформованої в постанові Верховного Суду від 04 квітня 2019 року у справі № 910/2655/18 до предмета доказування у справах про звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок в обов`язковому порядку входять такі факти, як: належність земельної ділянки, яка самовільно зайнята відповідачем, ОМС на праві власності; фактичне користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів особою, яка не має передбачених законодавством прав на зазначену земельну ділянку (з урахуванням особливостей: наявності в особи права на отримання ділянки у власність чи в користування, вжиття нею заходів щодо оформлення такого права, але відсутність на момент перевірки дотримання вимог законодавства у сфері земельних відносин відповідних документів).
Відтак, з системного аналізу положень ст.ст. 80, 83 ЗК України та вищевикладеного правового висновку Харківська міська рада є власником, усіх земельних ділянок в межах міста Харкова без необхідності їх державної реєстрації у Державному земельному кадастрі та присвоєння кадастрових номерів, що спростовує висновки суду попередньої інстанції про обов`язкову наявність сформованості, зокрема спірної земельної ділянки у вказаній категорії справи.
Згідно з частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України).
Статтею 126 ЗК України передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
За змістом статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» про самовільне зайняття земельної ділянки свідчить вчинення особою будь-якої дії, спрямованої на фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дії, які відповідно до закону є правомірними.
Таким чином, обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.
З огляду на вищевикладене суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що під час скасування права власності за ОСОБА_1 на гараж 90,86 кв.м. в 2016-2017 роках, право власності на цей гараж та земельну ділянку не було оформлено належним чином, однак згідно даним встановленим судом першої інстанції та які не заперечуються сторонами по справі, на даний час відповідач ОСОБА_6 на праві власності користується земельними ділянками № НОМЕР_2 з кадастровим номером 6310136600:13:009:0277 та № 289 з кадастровим номером 6310136600:13:009:0289 по АДРЕСА_1 . 
Згідно акту приймання-передачі результатів геодезичних робіт щодо визначення місця розташування на місцевості поворотних точок окружної межі вищезазначених земельних ділянок ( т. 1 а.с. 144 – 145) та даних технічного звіту з інженерно – геодезичних робіт ФОП ОСОБА_7 від 01.09.2021 року загальний розмір гаражного боксу літ. А-1 співпадає з загальним розміром земельних ділянок № НОМЕР_4 . 
Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Доводи апелянта, стосовно надання ним належних та підтверджуючих його позовні вимоги доказів, спростовуються матеріалами справи, оскільки Харківською міською радою, не надано жодних належних доказів стосовно розташування, на теперішній час, належних відповідачам гаражів, на земельній ділянці, що знаходиться в комунальній власності.
Доводи Харківської міської ради стосовно порушень судом норм цивільно –процесуального кодексу України, при долучені до матеріалів справи доказів відповідача, а саме: договорів - купівлі продажу земельних ділянок № НОМЕР_2 з кадастровим номером 6310136600:13:009:0277 та № 289 з кадастровим номером 6310136600:13:009:0289 по АДРЕСА_1 та технічної документації із землеустрою 2020, суд не приймає до уваги з наступних підстав.
Відповідно до ч. ст. 83 ЦПК України  докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Як убачається з протоколу судового засідання від 27.05.2021, відповідачем ОСОБА_6 заявлено клопотання про долучення копії договорів, клопотання було поставлене на обговорення сторін по справі, при цьому представник позивача Мовчан М.В., який не заперечував проти доручення вищезазначених договорів, суд ухвалив долучити копії оголошених договорів до матеріалів справи ( а.с. 128 т.1). 
Як убачається з протоколу судового засідання від 25.06.2020, представником відповідача заявлено клопотання про залучення до матеріалів справи документів, яка долучена до матеріалів справи перед цим вищезазначеним протоколом ( технічної документації), з обґрунтуванням поважності причин надання цієї документації, судом поставлено заявлене клопотання на обговорення сторін по справі, визнано причини неможливості подання документації поважними та клопотання представника відповідача задоволено ( а.с. 106-107 т. 2) .
З огляду на вищевикладене, судова колегія, уважає, що суд першої інстанції діяв з додержанням процесуальних норм при прийнятті вищезазначені документи, як доказів по справі та долучені їх до матеріалів справи.
Судова колегія вважає, що суд правильно встановив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, належно оцінив докази , що містяться в матеріалах справи та обґрунтовано відмовив у задоволені позовних вимог.
З огляду на вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено факт порушення прав Харківської міської ради противоправною поведінкою відповідачів, що підлягає захисту.
Зазначений висновок суду відповідає встановленим у справі обставинам та вимогам закону.
Отже, у справі, яка переглядається, суд першої інстанції виконав свої обов`язки, визначені процесуальним законом, повно, всебічно й об`єктивно з`ясував обставини справи та надав їм належну оцінку, ухвалив рішення, яке є законним та обґрунтованим.
Оскільки суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, а доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, то апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення.
Рішення  Київського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 11 жовтня 2021 року.

Головуючий                                                                 О.Ю.Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук