Справа № 347/1877/21 
Провадження № 22-ц/4808/1553/21 
Головуючий у 1 інстанції Драч Д. С. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі: 
               судді-доповідача         Бойчука І.В., 
               суддів:                Пнівчук О.В., Томин О.О.,
               секретаря                Петріва Д.Б.,
з участю        представника відповідача,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за клопотанням ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Івано-Франківськгаз» (Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз») про зобов`язання вчинити дії та визнання незаконною заборгованості за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз» адвоката Шевчука Володимира Михайловича на ухвалу Косівського районного суду від 10 вересня 2021 року під головуванням судді Драч Д.С. у м. Косів,
в с т а н о в и в:
У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до АТ «Івано-Франківськгаз» про зобов`язання вчинити дії та визнання незаконною заборгованості.
В позовній заяві ОСОБА_1 просив забезпечити позов шляхом заборони газопостачальнику / розподілу природного газу АТ «Івано-Франківськгаз» припинити подачу природного газу до будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 до вирішення справи по суті.
Клопотання мотивоване тим, що на його адресу надходять незаконні рахунки на оплату газопостачання / розподілу природного газу (рахунки за доставку газу). Працівники відповідача йому постійно заявляють, що у разі несплати ним нарахованої заборгованості за доставку газу буде припинено газопостачання до його приватного будинку. На таку незаконну вимогу його сім`я сплатила на рахунки відповідача чималу суму коштів. Вважає таку вимогу незаконною, оскільки договір про доставку газу не укладав, натомість він вимагав від відповідача вказати з якої точки подається газ до його будинку, де знаходиться точка розподілу від якої нараховується оплата за доставку газу, а також згідно якого закону без укладеного договору нараховується оплата за доставку газу.
Незважаючи на те, що вже була постанова Косівського районного суду по ОСОБА_2 , яка проживає у вищевказаному будинку, про нарахування пільг на комунальні послуги за три останні роки, відповідач не виконав постанову суду та не нараховує пільги.
Відповідач не реагує на його усні та письмові звернення, а 10.09.2021 він отримав попередження від АТ «Івано-Франківськгаз» Косівської дільниці з вимогою сплатити невідому йому суму заборгованості в розмір 7 839,44 грн газопостачальнику / розподілу природного газу (за доставку газу) протягом трьох днів, в іншому випадку йому буде припинено газопостачання до будинку. 
Ухвалою Косівського районного суду від 10 вересня 2021 року заяву задоволено.
Заборонено АТ «Івано-Франківськгаз» припинення подачі природного газу до будинку в АДРЕСА_1 , до ухвалення судом рішення у даній справі.
У апеляційній скарзі представник АТ «Івано-Франківськгаз» посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду.
Зазначає, що позивачем при поданні заяви про забезпечення позову не було виконано вимоги ст. 151 ЦПК України, не зазначено в заяві про забезпечення позову та у позовній заяві жодних причин у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, необхідності застосування того чи іншого виду забезпечення позову. Однак суд першої інстанції не звернув увагу, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 ЦПК України, та постановив оскаржувану ухвалу про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти відповідачу дії, передбачені Кодексом газорозподільних систем, Правилами безпеки систем газопостачання. При цьому, суд першої інстанції не зазначив в ухвалі підстави для обрання такого виду забезпечення позову, внаслідок чого не дотримався вимог, передбачених ч. 7 ст. 153 ЦПК України, а також обґрунтованих припущень чи обставин, які підтверджувалися б належними та допустимими доказами, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Суд першої інстанції не взяв до уваги, що АТ «Івано-Франківськгаз» є спеціалізованою організацією по обслуговуванню та експлуатації газових мереж, єдиним підприємством в Івано-Франківській області, яке здійснює діяльність щодо розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, має право безперешкодного доступу до земельних ділянок всіх форм власності, на яких розташована газорозподільна система, для виконання своїх функцій та обов`язків, передбачених законодавством. 
Доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу. Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ним санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу газу з Оператором ГРМ.
З грудня 2015 року договірні відносини щодо розподілу природного газу між товариством та побутовим споживачем врегульовано умовами Типового договору розподілу природного газу, який є договором приєднання. Фактом приєднання побутового споживача до умов такого є документально підтверджене споживання ним природного газу та сплата рахунка Оператора ГРМ. Оператором ГРМ станом на 01.10.2019 було визначено місячну замовлену потужність по об`єкту споживача за період з січня 2020 року до 31.12.2020 включно, а станом на 01.10.2020 - за період з січня 2021 року до 31.12.2021 включно, та споживача було повідомлено про фактичний обсяг споживання за попередній газовий рік в платіжних документах, надісланих на його адресу в жовтні 2019 року.
Однак позивач не виконав взяті на себе зобов`язання по своєчасному розрахунку за розподіл природного газу, встановлені п. 6.6 Договору, та за період з 01.01.2020 до 10.09.2021, допустив заборгованість перед товариством за надану послугу з розподілу природного газу в загальній сумі 7 339,44 грн.
Крім того, судом не взято до уваги, що прийняття ухвали про забезпечення позову може призвести до виникнення аварійної ситуації, яка може спричинити шкоду як майну, життю та здоров`ю позивача, так і громадян, які його оточують.
Просить ухвалу суду скасувати.
Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 апеляційним судом не приймається до уваги, оскільки такий в порушення вимог ст. 360 ЦПК України не надісланий іншим учасникам справи.
В судовому засіданні представник АТ «Івано-Франківськгаз» апеляційну скаргу підтримав з мотивів, наведених у ній.
ОСОБА_1 в засідання апеляційного суду не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. 
Враховуючи вищенаведене та необхідність дотримання судом строків розгляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод у розгляді справи в зв`язку з його неявкою не вбачає.
Вислухавши суддю-доповідача, представника АТ «Івано-Франківськгаз», перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала суду не відповідає.
Встановлено, що ОСОБА_1 , звертаючись з позовом до АТ «Івано-Франківськгаз», просив зобов`язати АТ «Івано-Франківськгаз» газопостачальника / розподілу природного газу представити договір на доставку газу до його власного будинку в АДРЕСА_1 , та визнати суму боргу в розмірі 7 839,44 грн, яку вимагає оплатити газопостачальник / розподілу природного газу за доставку газу до будинку в АДРЕСА_2 , незаконною.
Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема: забороною вчиняти певні дії.
Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Згідно ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
При вирішенні питання про забезпечення позову суддя повинен перевірити наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема: чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову
Фундаментними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, та доводи заяви про забезпечення позову. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.
На обґрунтування клопотання про забезпечення позивач вказав, що вважає вимоги відповідача щодо оплати заборгованості незаконними та останній не реагує на його усні та письмові звернення, натомість він отримав попередження з вимогою сплатити заборгованості, в іншому випадку йому буде припинено газопостачання до будинку.
Разом з тим, в заяві про забезпечення позову не наведено належного обґрунтування яким чином невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони газопостачальнику / розподілу природного газу АТ «Івано-Франківськгаз» припинити подачу природного газу до будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1  до вирішення справи по суті в майбутньому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення його позову про зобов`язання відповідача представити договір на доставку газу та визнання суми боргу незаконною.
З огляду на наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що обраний вид забезпечення позову є неспівмірним заявленим позовним вимогам, заявником не надано доказів на підтвердження того, що відповідач вчиняє дії, які можуть ускладнити або призвести до неможливості виконання судового рішення у разі задоволення позову ОСОБА_1 .
Суд першої інстанції, задовольняючи заяву про забезпечення позову, наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку, що не вжиття заходу забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчинити дії щодо відключення від газопостачання будинку може породити нові цивільні спори, що ускладнить захист прав позивача та даний захід забезпечення є співмірним із заявленими позовними вимогами.
Враховуючи викладене та беручи до уваги характер спірних правовідносин, суть заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову в задоволенні клопотання про забезпечення позову.
Керуючись ст. 374, 376, 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз» задовольнити частково.
Ухвалу Косівського районного суду від 10 вересня 2021 року скасувати. 
Постановити нове рішення. Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову у цій справі.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанов и складено 08 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач:                                                        І.В. Бойчук
Судді:                                                                        О.В. Пнівчук
                                                                               О.О. Томин