П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/18003/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Черняхович І.Е.   
Суддя-доповідач -  Залімський І. Г.   
10 грудня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Залімського І. Г. 
суддів:  Сушка О.О.  Драчук Т. О. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області , в якому просила суд:
- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, викладене у вигляді листа від 28.09.2020 №0600-0329-8/52209, щодо відмови у призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2;
- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, викладене у вигляді листа від 28.09.2020 №0600-0329-8/52209, про відмову їй у призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 з дати звернення - 03 вересня 2020 року.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 позов задоволено. 
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ОСОБА_1 набуде права на пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" після досягнення 55 річного віку. Тому, рішенням від 08 вересня 2020 року правомірно відмовлено позивачу у призначенні пенсії відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з недосягненням нею віку (55 років), який дає право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.
Позивач подала відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважила, що у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 справа №1-5/2018(746/15), яким визнано такою, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" зі змінами, внесеними Законом України від 02.03.2015 №213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", вона має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 у віці 50 років.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29.06.2021, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 починаючи з 16.08.2007 позивач працює на посаді медичної сестри в Обласному протитуберкульозному диспансері Житомирської обласної ради, який 28.11.2019 був реорганізований в Комунальне некомерційне підприємство "Обласний протитуберкульозний диспансер" Житомирської обласної ради.
Відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства "Обласний протитуберкульозний диспансер" Житомирської обласної ради від 01.09.2020 №159, ОСОБА_1 з 16.08.2007 по 01.09.2020 працювала повний робочий день в Комунальному некомерційному підприємстві "Обласний протитуберкульозний диспансер" Житомирської обласної ради за посадою сестри медичної та виконувала роботу зі шкідливими та важкими умовами праці і безпосередньо обслуговувала хворих на туберкульоз. Стаж роботи ОСОБА_1 за період з 16.08.2007 по 01.09.2020 становить 13 років 00 місяців 16 днів. Згідно постанов Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36 та від 23.06.2016 №461 вказана посада передбачена розділом XXIV "Охорона здоров`я та соціальна допомога" Списку №2, а тому, враховуючи накази про атестацію робочих місць від 07.07.2006 №40/04-02/, від 30.05.2011 №41, від 04.09.2021 №44, від 01.12.2013 №104, від 30.11.2018 №73, від 31.12.2019 №113, зайнятість на вказаній посаді дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
03.09.2020 з метою реалізації свого права на пенсійне забезпечення, ОСОБА_1 після досягнення нею 50 років, звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення їй, як особі зайнятій повний робочий день на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, пенсії за віком на пільгових умовах.
За наслідками розгляду поданих позивачем заяви та доданих до неї документів, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирської області прийняло рішення від 08 вересня 2020 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" про що позивача повідомлено листом від 28.09.2020 №0600-0329-8/52209.
За змістом вказаного рішення відповідача, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області визнається факт наявності у ОСОБА_1 загального страхового стажу не менше 25 років та стажу на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 не менше 10 років, необхідних для призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах. Натомість, фактичною підставою для відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії стало не досягнення нею визначеного у статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" 55-річного віку, необхідного для призначення пенсії на пільгових умовах.
Позивач не погодилась із вказаною відмовою та звернулась до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 на підставі пункту "б" статті 13 Закону № 1788-XII (у редакції до внесення змін Законом від 02.03.2015 №213-VІІІ), має право на призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки вона досягла 50 років та має загальний страховий стаж понад 20 років, з яких понад 10 років стаж роботи повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.
Відповідно до статті 4 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Закон №1058-IV) законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Згідно частини 1 статті 114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.
03.10.2017 Верховною Радою України було ухвалено Закон №2148-VIII, що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:
«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком  № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».
За приписами статті 12 Закону №1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом №213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону №1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, Рішенням №1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону №1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом №213-VIII.
У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, у даних правовідносинах застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.
Суд зауважує, що відповідач не заперечує того, що ОСОБА_1 має необхідний страховий стаж та необхідний пільговий стаж за Списком №2 для призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах. 
Враховуючи, що на день звернення позивачки до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення їй пенсії (03.09.2020), ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) виповнилося 50 років, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про протиправність спірної відмови відповідача. Для належного захисту прав позивача, порушень вказаною відмовою, необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 з 03 вересня 2020 року пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (у редакції, яка діяла до внесення змін на підставі Закону України від 02.03.2015 №213-VІІІ).
Вказані висновки у повній мірі узгоджуються із висновками Великої Палати Верховного Суду, які висловлені у постанові від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції  правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а  рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий	 	 	Залімський І. Г.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сушко О.О.    Драчук Т. О.