ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

07 грудня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/4644/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів:  Білак С.В., Шальєвої В.А.,       
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05.08.2021 ( суддя першої інстанції Татаринов Д.В.) в адміністративній справі №280/4644/21 за позовом   ОСОБА_1  до  Держави України в особі: Головного управління Державної казначейської  служби України у Запорізькій області,   третя особа: Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району      про відшкодування шкоди, завданої прийняттям закону, визнаного неконституційним,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогами  стягнути з Державного бюджету України на його, шляхом безспірного списання з відповідного казначейського рахунку 23219 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої прийняттям закону, визнаного неконституційним.
Вимоги позову обґрунтовані тим, що позивач відповідно до пункту 19 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-XII є учасником бойових дій, а з 12 липня 2018 року відповідно до пункту 11 статті 7 вказаного Закону є особою з інвалідністю 3 групи внаслідок війни, та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни. Зазначає, що 27 лютого 2020 року рішенням Конституційного Суду України у справі за поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України окремих положень пункту 26 розділу «Прикінцеві та Перехідні положення» Бюджетного кодексу України, окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та Перехідні положення» Бюджетного Кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявності фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Вказане рішення Конституційного Суду України набрало чинності з дня опублікування 27 лютого 2020 року. Згідно з частиною другою статті 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Згідно з частиною третьою статті 152 Конституції України, матеріальна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку. Вказує на те, що за 2016-2019 роки позивачу фактично було виплачено суму коштів в розмірі 6335,00 грн. Тому у вказаний період йому як учаснику бойових дій не доплачено 23219,00 грн. Таким чином, вважає, що діями держави у вигляді прийняття такого закону та його подальшої реалізації органами соціального захисту порушено право власності позивача на отримання виплат у повному розмірі, гарантоване Основним Законом. Тому, посилаючись на положення статей 41, 152 Конституції України, статей 22, 321, частини першої статті 1175 Цивільного кодексу України, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважає, що таким чином його було позбавлено належних йому коштів в розмірі 23614,00 грн., і їх невиплата призвела до заподіяння йому збитків, а тому має бути здійснена компенсація за рахунок коштів Державного бюджету України.  
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2021 року  у задоволені позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначив про порушення судом норм матеріального та процесуального права. За результатами апеляційного перегляду справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким задовольнити позов.
У відзиві відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до пункту 19 статті 6 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” від 22 жовтня 1993 року №3551-XII є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 18.05.2015, а з 12 липня 2018 року відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” від 22 жовтня 1993 року №3551-XII є особою з інвалідністю 3 групи внаслідок війни, що підтверджується посвідченням інваліда війни серії НОМЕР_2 .
Довідкою Управління соціального захисту населення ЗМР по Комунарському району №05-2286 від 21.07.2020 підтверджується, що ОСОБА_1 з 10 червня 2015 року перебуває на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги як учасник бойових дій, з 12 липня 2018 року як особа з інвалідністю 3 групи внаслідок війни.
27 лютого 2020 року рішенням Конституційного Суду України №3-р/2020 у справі №1-247/2018/3393/18 за поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України окремих положень пункту 26 розділу “Прикінцеві та Перехідні положення” Бюджетного кодексу України, окреме положення пункту 26 розділу VI “Прикінцеві та Перехідні положення” Бюджетного Кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12,13,14,15 та 16 Закону України “Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту” застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявності фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).
Позивач, вважаючи, що протягом 2016-2019 років йому виплачена разова грошова допомоги у неповному розмірі, відповідно до положень закону, які визнано неконституційними,  дії відповідача щодо виплати допомоги у неповному розмірі протиправними та такими, що порушують його законні права та інтереси.
Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції зазначив, що у позивача на момент проведення йому Департаментом виплат допомоги до 5 травня у 2016-2019 роках не було законних сподівань на отримання такої допомоги у більшому розмірі, оскільки на той час діяли правові приписи пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу та відповідних постанов Уряду, що встановлювали спірні виплати у розмірі, який було йому виплачено. Таким чином, правові підстави для покладення на Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області як територіального органу Державної казначейської служби України обов`язку по відшкодуванню ОСОБА_1 шкоди, заподіяної прийняттям акта, який згодом визнаний неконституційним, на час вирішення спору відсутні.
Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.
Правовий статус ветеранів війни визначає  Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" №3551-ХІІ від 22 жовтня 1993 року (Закон України №3551-ХІІ).
Відповідно до  статті 12 частини 5 Закону України №3551-ХІІ ( в редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25 грудня 1998 року №367-XIV) щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
Підпунктом "б" підпункту 1 пункту 20  розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 107-VI від 28 грудня  2007 року (набрав чинності 01 січня 2008 року)  статтю 12 частину 5 Закону України № 3551-XII  викладено у такій редакції: "Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України".
Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10рп/2008 визнано такими, що не відповідають  Конституції України  (є неконституційними), зокрема, положення підпункту "б" підпункту 1 пункту 20  розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 107-VI від 28 грудня  2007 року.
В подальшому  Законом України від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин"  (набрав чинності 01 січня 2015 року)  розділ VІ "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України  доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення, зокрема статей  12,  13,  14,  15  та  16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"  застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
На виконання зазначених приписів  Бюджетного кодексу України  з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія  Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"  і "Про жертви нацистських переслідувань", Кабінетом Міністрів України щороку приймалися відповідні щодо окремого бюджетного року постанови, а саме:
- від 31.03.2015 року № 147 "Деякі питання виплати у 2015 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", де передбачено, що учасникам бойових дій у 2015 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої  Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", проводиться у розмірі 875 грн.
- від 02.03.2016 №141  "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги", передбаченої Законами України  "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"  і  Про жертви нацистських переслідувань", де передбачено, що учасникам бойових дій у 2016 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України  "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", проводиться у розмірі 920 грн.
- від 05.04.2017 №223  "Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги", передбаченої Законами України  "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"  і  Про жертви нацистських переслідувань", де передбачено, що учасникам бойових дій у 2017 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України  "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", проводиться у розмірі 1200 грн.
- від 14.03.2018 №170  "Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги", передбаченої Законами України  "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"  і  Про жертви нацистських переслідувань", де передбачено, що учасникам бойових дій у 2018 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України  "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", проводиться у розмірі 1265 грн.
- від 20.03.2019 №237  "Деякі питання виплати у 2019 році разової грошової допомоги", передбаченої Законами України  "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"  і  Про жертви нацистських переслідувань", де передбачено, що учасникам бойових дій у 2019 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України  "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", проводиться у розмірі 1295 грн.
-від 19.02.2020 №112  "Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги", передбаченої Законами України  "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"  і  Про жертви нацистських переслідувань", де передбачено, що учасникам бойових дій у 2020 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України  "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", проводиться у розмірі 1390 гривень.
Водночас,  рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020  у справі № 1-247/2018(3393/18) визнано таким, що не відповідає  Конституції України  (є неконституційним), окреме положення пункту 26  розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України  у частині, яка передбачає, що норми і положення статей  12,  13,  14,  15  та  16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"  (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 45, ст. 425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
У цьому ж рішенні зазначено, що окреме положення пункту 26  розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України  у частині, яка передбачає, що норми і положення статей  12,  13,  14,  15  та  16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"  (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 45, ст. 425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня  ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Отже, з 27 лютого 2020 року норми і положення, зокрема статей  12,  13,  14,  15  та  16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", не застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Таким чином, з 27 лютого 2020 року застосовуються положення  статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"  в редакції  Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25 грудня 1998 року № 367-XIV (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10рп/2008), а саме: щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
За визначенням, наведеним у  статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09 липня 2003 року, мінімальна пенсія - державна соціальна гарантія, розмір якої визначається цим Законом.
Відповідно до  статті 28 частини 1 вказаного Закону  мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" № 294-IX від 14 листопада 2019 року  встановлено у 2020 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2020 року - 1638 грн.
Таким чином, розмір щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій у 2020 році становить 8190 грн. (1638 грн. х 5).
Таким чином,  разову грошову допомогу відповідач  повинен виплачувати у розмірі, неменшому ніж передбачено  статтею 12 частиною 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до 5-го травня починаючи з 2020 ріку у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.
Аналогічні за змістом висновки щодо необхідності застосування при визначені розміру одноразової грошової допомоги до 5-го травня за 2020 рік саме положень  Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відображені в рішенні Верховного Суду від 29.09.2020 за наслідками розгляду зразкової справи №440/2722/20.
В той же час, надаючи оцінку вимогам позивача щодо виплати допомоги до 5 травня за 2016  - 2019 роки у розмірі, передбаченому  ст. 12 Закону від 22.10.1993 № 3551-XII, то суд вважає, що такі  вимоги не підлягають задоволенню із наступних мотивів.
Як уже було встановлено вище, в той час, коли позивачу виплачувалася допомога до 5 травня за 2016-2019 роки, діяв підпункт 5 пункту 63  розділу І Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII  "Про внесення змін до  Бюджетного кодексу України  щодо реформи міжбюджетних відносин", яким розділ  VI  "Прикінцеві та перехідні положення  БК України"  доповнено пунктом 26, відповідно до якого норми і положення, зокрема, статей  12,  13,  14,  15  та  16 Закону № 3551-XII  застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Виходячи із вказаного нормативного регулювання спірних правовідносин, Кабінету Міністрів України були делеговані повноваження встановлювати протягом 2016-2019 років, зокрема, розмір разової грошової допомоги до 5 травня.
В даному ж випадку, відповідач при виплаті позивачу разової грошової допомоги до 5 травня у 2016-2019 роках визначав її розмір саме із урахуванням норм вказаних вище постанов Кабінету Міністрів України.
Натомість позивач вважає, що Конституційний Суд України у своєму рішенні від 27.02.2020 (в справі 1 - 247/2018(3393/18)) дійшов висновку про неконституційність делегування повноважень Уряду визначати розмір допомоги в цілому. 
Тобто, рішення Конституційний Суд, на думку позивача, є застосовним і до виплат проведених в 2016-2019 роках. Тому, як наслідок, позивач просить провести йому доплату недоотриманої у цей період допомоги.
Разом із тим, суд критично оцінює наведені вище твердження позивача, з огляду на наступне.
Так, згідно ч. 2  ст. 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Норма аналогічного змісту міститься у ч. 1 ст. 91 Закону України  "Про Конституційний Суд України"  від 13 липня 2017 року № 2136-VIII.
Із аналізу вказаних приписів, суд робить висновок, що загальним є правило про втрату чинності законів, які визнані неконституційними, саме з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Проте, винятки із такого правила можуть бути встановлені у самому рішенні Конституційного Суду України.
Згідно ч. 1  ст. 97 Закону від 13 липня 2017 року № 2136-VIII, суд у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання, а також зобов`язати відповідні державні органи забезпечити контроль за виконанням рішення, додержанням висновку.
Проте додаткове визначення у рішеннях, висновках Конституційного Суду України порядку їх виконання не скасовує і не підміняє загальної обов`язковості їх виконання.  Незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові  акти  або  їх  окремі положення,  визнані  за  цими рішеннями  неконституційними,  не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність (абз 6 п. 4 Рішення Конституційного Суду України у Справі №1-31/2000 про порядок виконання рішень Конституційного Суду України).
Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 2000 року (вказана вище Справа № 1-31/2000 про порядок виконання рішень Конституційного Суду України), рішення Конституційного Суду України мають пряму дію і для набрання чинності не потребують підтверджень з боку будь-яких органів державної влади.
Водночас у абз. 2 п. 2 рішення від 9 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів, Конституційний Суд України зазначив, що принцип прямої дії у часі  закону  чи іншого нормативно-правового акту потрібно розуміти так, що вона  починається  з  моменту  набрання  цим актом чинності і припиняється  з  втратою  ним  чинності,  тобто  до  події,  факту застосовується той  закон  або інший нормативно-правовий  акт,  під час дії якого вони настали або мали місце.
Необхідно зазначити, що такий принцип є гарантією стабільності суспільних відносин та забезпечення принципу юридичної визначеності. Оскільки, в іншому випадку усі суспільні відносини у яких було застосовано  неконституційний  закон  підлягали б  ревізії. Тому, з огляду на відсутність у Рішенні Конституційного Суду України від 27.02.2020 року вказівки на інше, суд вважає, що вказане Рішення слід застосовувати до правовідносин, які виникли з дня його ухвалення.
Отже, встановлена у Рішенні Конституційного Суду України від 27.02.2020 неконституційність  закону  має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду правовідносин із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності.
Враховуючи, що підпункт 5 пункту 63  розділу І Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII  "Про внесення змін до  Бюджетного кодексу України  щодо реформи міжбюджетних відносин, яким розділ  VI  "Прикінцеві та перехідні положення  БК України"  доповнено пунктом 26, був чинним на момент проведення позивачу виплат у 2015-2019 роках, розмір оспорюваної допомоги правомірно визначався саме на підставі постанов Кабінету Міністрів України.
Відтак, позовні вимоги про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату допомоги до 5 травня за 2016-  2019 роки, в розмірі, передбаченому  ст. 12 Закону від 22.10.1993 №3551-XII  задоволенню не підлягають.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для його зміни або скасування – відсутні.
Керуючись ст. ст. 243, 308, 311, 315,316,321,325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
          Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05.08.2021 в адміністративній справі №280/4644/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5  ст. 328 КАС України.
Повний текст постанови складено 13 грудня 2021 року.

Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва