22-ц/804/2351/21 
                                                                                233/421/21 
                                               
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер 233/421/21
Номер провадження 22-ц/804/2351/21

13  жовтня 2021  року             м. Бахмут

Донецький апеляційний суд в складі колегії:
судді-доповідача Гапонова А.В.
суддів Новікової Г.В., Халаджи О.В.
за участю секретаря Кіпрік Х.В.

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 
представник позивача: ОСОБА_2 
відповідач: ОСОБА_3 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут  цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, 

- за апеляційною скаргою ОСОБА_3 

на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 29 червня 2021 року, вступну та резолютивну  частину якого складено суддею Бєлостоцькою О.В. в м. Костянтинівка в приміщенні Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області 29 червня 2021 року, час не зазначено, повний текст складено 02 липня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ 
У лютому 2021 року ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2   звернувся з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини.
В обґрунтування вимог зазначив, що 08 травня 2009 року ОСОБА_5 склав заповіт на його користь. Згодом ОСОБА_5 одружився із ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Через три дні після смерті спадкодавця позивач приїхав до м. Костянтинівки, але відповідачка ОСОБА_3 , не впустила його до будинку. Він повідомив ОСОБА_3 про намір прийняти спадщину після смерті ОСОБА_5 , проте у зв`язку з обставинами, що виникли за місцем його роботи, був вимушений повернутись за місцем свого постійного проживання до Азербайджану. На весні 2020 року в Україні та в Азербайджані було запроваджено карантин з метою запобігання поширенню COVID-19, кордони між державами були закриті, зважаючи на що він не міг приїхати до України та з цих же причин не міг у строки встановлені законом звернутись до нотаріальної контори за місцем проживання з метою подання заяви про прийняття спадщини. Відповідачка по справі ОСОБА_3 приховала від нотаріуса інформацію про існування заповіту ОСОБА_5 , складеного на його ім`я, а після оформлення спадщини, продала будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_4 , якого неодноразово повідомляли про те, що право ОСОБА_3 на спадкування є спірним.
З урахуванням викладеного, позивач просив визначити йому додатковий строк тривалістю 2 місяці для прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ
29 червня 2021 року рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини задоволено. 
Визначено ОСОБА_1 додатковий строк тривалістю 2 (два) місяці з моменту набрання рішенням законної сили, для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Костянтинівка Донецької області. 
07 липня 2021 року додатковим рішенням суду вирішено питання про розподіл судових витрат.
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
У липні 2021 року не погодившись із вказаним рішенням ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду першої інстанції  скасувати та винести нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог.
Вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що доводи поважності пропуску строку, наведені позивачем  є неаргументованими. Вважає, що позивач не навів належними доказами неможливість приїхати до України для подачі відповідної заяви для прийняття спадщини. 
Вважає, що суд не взяв до уваги, що позивач приїжджав до м. Костянтинівки та звертався до нотаріальної контори, проте, йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю перекладу паспорту, який було зроблено пізніше.
Крім того, апелянт вказує, що суд порушив права третьої особи, не врахувавши дотримання балансу інтересів кожного із сторін.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
21 вересня 2021 року на адресу Донецького апеляційного суду від представника позивача, ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_6 відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін (а.с. 156-157).
В обґрунтування доводів відзиву зазначено, що апеляційна скарга відповідачки не містить обґрунтувань, які б поставили під сумнів законність судового рішення.

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ
Відповідачка ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримала. Просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Інші учасники розгляду справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (а.с.162, 165-169), у судове засідання не з`явились, від представника позивача ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність (а.с.169), тому відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України апеляційний суд вважає описані обставини, такими, що не перешкоджають розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено.
Будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_5 на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину від 08 травня 2009 року, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.75, 75 на звороті).
Відповідно до заповіту, посвідченого 08 травня 2009 року ОСОБА_5 заповів все майно, яке виявиться йому належним на день його смерті ОСОБА_1 (а.с.5,60,69).
23 жовтня 2010 року ОСОБА_5 уклав шлюб із ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.70) та копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (а.с.67-68).
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7,63).
ОСОБА_5 за життя був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями довідок КП «Служба єдиного замовника» від 19 грудня 2016 року № 2508 (а.с.6) від 12 грудня 2019 року (а.с.66).
Судом досліджено копію спадкової Справи після смерті ОСОБА_5 (а.с.58-94).
Як вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 Костянтинівською державною нотаріальною конторою 17 грудня 2019 року заведено спадкову справу № 677/2019, в рамках якої видано наступні свідоцтва про право на спадщину: № 3-197 від 07 липня 2020 року, № 3-198 від 07 липня 2020 року; № 1-178 від 14 липня 2020 року (а.с.51-52). 
Відповідачка ОСОБА_3 17 грудня 2019 року звернулась до Костянтинівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка - ОСОБА_5 (а.с.61).
07 липня 2020 року ОСОБА_3 звернулась до Костянтинівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після смерті ОСОБА_5 (а.с.73).
Державним нотаріусом Костянтинівської державної нотаріальної контори 07 липня 2020 року Темір Т.М. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом № 3-197 після смерті ОСОБА_5 на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.81). 
07 липня 2020 року державним нотаріусом Костянтинівської державної нотаріальної контори Темір Т.М. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом № 3-198 після смерті ОСОБА_5 на спадкове майно – автомобіль марки ВАЗ модель 2103, 1976 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 (а.с.82).
14 липня 2020 року ОСОБА_3 звернулась до Костянтинівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0526 га кадастровий номер 1412600000:00:008:0631 (а.с.87,89-90).
14 липня 2020 року державним нотаріусом Костянтинівської державної нотаріальної контори Темір Т.М. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом № 1-178 після смерті ОСОБА_5 на спадкове майно – земельну ділянку площею 0,0526 га кадастровий номер 1412600000:00:008:0631, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.92).
06 жовтня 2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу відповідно до п.п.1,2 якого ОСОБА_3 продала останньому належний їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 липня 2020 року № 3-197 будинок з надвірними будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.32-34).
06 жовтня 2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу відповідно до п.п.1,2 якого ОСОБА_3 продала останньому належну їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 липня 2020 року № 3-178 земельну ділянку кадастровий номер 1412600000:00:008:0631, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.29-31).
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є громадянином Азербайджану (а.с.9-11, 105-106).
З копії паспорта ОСОБА_1 вбачається, що з 13 листопада 2019 року до 16 листопада 2019 року він перебував в Україні, а 17 листопада 2019 року повернувся до Азербайджану (а.с.101 на звороті).
15 листопада 2019 року начальником Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 з приводу перешкод з боку ОСОБА_3 у володінні успадкованим майном, затверджено висновок, яким останньому рекомендовано звернутись до суду (а.с.46).
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 постійно мешкає в Азербайджані, після смерті ОСОБА_5 приїжджав до м. Костянтинівка на декілька днів - з 13 по 16 листопада 2019 року. Позивач показував ОСОБА_3 заповіт в присутності працівників поліції, яких вимушений був викликати з огляду на те, що відповідачка перешкоджала йому потрапити до успадкованого будинку. ОСОБА_1 під час свого приїзду до м.Костянтинівка разом із ОСОБА_8 ходив до нотаріальної контори з метою оформлення спадщини після смерті ОСОБА_5 , проте не зміг подати заяву через відсутність офіційного перекладу паспорту та відсутність свідоцтва про смерть спадкодавця, яке відмовилась надати ОСОБА_3 . Вона підтримувала зв`язок із ОСОБА_1 після його від`їзду до Азербайджану і зі слів останнього їй відомо про те, що у зв`язку з карантинними обмеженнями, запровадженими як в Україні, так і за місцем його постійного проживання, спроби подати заяву про прийняття спадщини в Азербайджані виявились безрезультатними. Одразу після того, як після жорстких обмежень відкрились нотаріальні контори, позивач оформив на її ім`я довіреність (а.с.8), якою уповноважив вчиняти дії щодо оформлення спадщини після смерті ОСОБА_5 . Вона отримала свідоцтво про смерть ОСОБА_5 , проте в нотаріальній конторі було відмовлено у прийнятті її заяви про прийняття спадщини від імені ОСОБА_1 ОСОБА_4 був обізнаний про спір між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 щодо будинку. 
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 постійно мешкає в Азербайджані. Під час свого приїзду до м. Костянтинівка в період часу з 13 по 16 листопада 2019 року жив у неї вдома, оскільки ОСОБА_3 не впустила його до успадкованого будинку та відмовилась дати свідоцтво про смерть ОСОБА_5 . Вона супроводжувала позивача по справі під час його візиту до Костянтинівської державної нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини після смерті ОСОБА_5 і їй відомо, що заяву про прийняття спадщини у ОСОБА_1 не прийняли через відсутність офіційного перекладу паспорту з азербайджанської мови на українську та відсутність свідоцтва про смерть спадкодавця.
Судом першої інстанції було зроблено висновок, що віддаленість місця проживання та карантинні обмеження, які були запровадженні в України та в Азербайджані з метою  запобігання розповсюдження COVID-19 у сукупності є об`єктивними, істотними та такими, що створили суттєві труднощі для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, тому є достатні підстави для задоволення позову та визначення ОСОБА_1 додаткового строку для прийняття спадщини у два місяці.
Колегія апеляційного суду погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.
Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті особи.
Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України).
Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Якщо ж у спадкоємця об`єктивних перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17.
За правилами ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року в Україні було запроваджено карантин.
Внаслідок карантинних обмежень було зупинено рух громадського транспорту, зокрема міжобласного сполучення, обмежувалось пересування громадян та вводилось ряд інших обмежень.
Листом Міністерства юстиції України від 17 березня 2020 року № 1534/19.5/32-20 «Щодо організації роботи державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів на час дії карантину» було рекомендовано державним та приватним нотаріусам обмежити прийом громадян та вчиняти лише невідкладні нотаріальні дії.
Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови   від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Так судом першої інстанції встановлено, що позивач постійно проживає в республіці Азербайджан. На Україну йому треба було приїжджати, а окрім карантинних обмежень, викликаних поширенням респіраторної хвороби СОVID-19, як поясняв позивач, відповідач ОСОБА_3 , утримувала у себе всі документі, які треба було надати нотаріусу, що об`єктивно перешкоджало своєчасно подати всі необхідні документи для прийняття спадщини.
Таким чином, доводи викладені у апеляційній скарзі на правильність рішення не впливають.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.
Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.
Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд повно і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог та надання додаткового строку для прийняття спадщини. 
Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

  Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення  Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 29 червня 2021 року  без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлене та долучене до матеріалів цивільної справи 13 жовтня 2021 року.

  Судді: