ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9653/21 Справа № 211/1047/14-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року                                                                м.Кривий Ріг
справа № 211/1047/14-ц
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Барильської А.П.
суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:
позивач – Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»
відповідач –  ОСОБА_1 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 серпня 2021 року, яке ухвалено суддею Сарат Н.О. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 17 серпня 2021 року, -
ВСТАНОВИВ:

В лютому 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості.
В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацию заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт б/н від 08.04.2013 року, відповідач отримала кредит у розмірі 21 939,65 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором SAMDN34000010146731 від 21.11.2006 року. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом.
Банк виконав свої зобов`язання перед відповідачем, надавши останній можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, в межах встановленого кредитного ліміту. 
У порушення ст.ст.526,527,530 ЦК України та умов Генеральної угоди, відповідач зобов`язання за вказаною Генеральною угодою належним чином не виконала, своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до Умов Договору не вносив.
Станом на 09 лютого 2014 року заборгованість відповідача за Генеральною угодою склала 30 208,90 грн., яка складається з 20 828,98 грн. - заборгованості за кредитом, 2 986,44 грн. - заборгованості по процентах за користування кредитом, 4 478,77 грн. - штрафу відповідно до п.2.2. Генеральної угоди, 500 грн. – штрафу (фіксована частина), 414,71 грн. штрафу (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача стягнути та вирішити питання про розподіл судових витрат по справі.
Заочним рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.07.2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», заборгованість за договором б/н від 08.04.2016 року у розмірі 30 208,90 грн., яка складається з 20 828,98 грн. - заборгованості за кредитом, 2 986,44 грн. - заборгованості по процентах за користування кредитом, 4 478,77 грн. - штрафу відповідно до п.2.2. Генеральної угоди, 500 грн. – штрафу (фіксована частина), 414,71 грн. штрафу (процентна складова). 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», судовий збір в розмірі 302,09 грн.
Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.05.2020 року заочне рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.07.2014 року за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасовано.
Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 серпня 2021 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 08.04.2013 року в розмірі 25 307, 75 грн., з яких: 20 828,98 грн. - заборгованість за кредитом; 4478,77 грн. - штрафи за п.п. 2.2. Генеральної угоди, а також судовий збір в розмірі 253 грн. 08 коп.
В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом не взято до уваги та не проаналізовано первинні документи, які були підставою виникнення заборгованості, у зв`язку з їх відсутністю в матеріалах справи, та не взято до уваги, що Генеральна Угода укладена на підставі Анкети-заяви від 21.11.2006 року, яка не містила процентної ставки, будь-яких даних щодо отримання кредиту, його розміру, тобто не була по своїй суті кредитним договором.
Представник відповідача зауважує на тому, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом.
Крім того апелянт зауважує, що судом першої інстанції безпідставно не прийнято до уваги висновки, викладені в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року, в якій вказано, що умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілими усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови. Однак в матеріалах справи відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання.
Зауважує на тому, що роздруківка з сайту позивача не може бути належним та допустимим доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, отже підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені за невиконання кредитного договору, оскільки така Анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору. 
Також представник відповідача наполягає на тому, що заявлена вимога позивача про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 2 986,44 грн. є абсолютно необґрунтованою та недоведеною. 
Також судом першої інстанції не враховано, що п.2.2 Генеральної угоди не відповідає положенню ч.2 ст. 549 ЦК України, тому штраф, передбачений п. 2.2 Генеральної Угоди від 08.04.2013 року в розмірі 4 478,77 грн. не міг бути стягнутий, так як він суперечить ч.2 ст.549 ЦК України. 
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, з наступних підстав.
Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 08.04.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1  укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт (далі- Генеральна угода), за умовами якої позичальник отримала кредит в сумі 21 393,65 грн. на строк 36 місяців з 08.04.2013 року по 30.04.2016 року шляхом встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту з кінцевим терміном повернення не пізніше 30.04.2016 року (а.с.6).
В п.1.1.1 Генеральної угоди сторони домовились зменшити розмір заборгованості, яка виникла в період з дати надання позичальнику кредиту, а саме процентів на 4 478,77 грн., комісії на 0,0 грн., пені на 0,0 грн., штрафу на 0 грн.
В угоді зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця угода разом із запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», Умовами та Правилами, Тарифами банку складають між ним та банком кредитний договір.
Відповідач була ознайомлена та погодилась з умовами та правилами Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт (а.с.6-зворот).
Відповідно наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за Генеральною угодою, заборгованість відповідача станом на 09.02.2014 року становить 30 208,90 грн., яка складається із заборгованості за кредитом – 20 828,98 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом – 2 986,44 грн., 4 478,77 грн. - штрафу відповідно до п.2.2. Генеральної угоди, 500 грн. – штрафу (фіксована частина), 414,71 грн. штрафу (процентна складова) (а.с.4).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором б/н від 08.04.2013 року у розмірі 25 307, 75 грн., з яких: 20 828,98 грн. - заборгованість за кредитом; 4478,77 грн. - штрафи за п.п. 2.2. Генеральної угоди, а також судовий збір в розмірі 253 грн. 08 коп.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
В силу ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Положеннями ч. 1 ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені).
Факт укладення між сторонами кредитного договору підтверджується доказами по справі, а саме копією Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 08.04.2013 року, підписаної сторонами.
ОСОБА_1 своїм підписом в Генеральній угоді підтвердила той факт, що вона взяла на себе зобов`язання виконувати договір на умовах, визначених у самій Генеральній угоді, а також згідно Умов та правил надання банківських послуг.
Враховуючи те, що позичальник належним чином зобов`язання по поверненню кредиту не виконала, суд першої інстанцїі правомірно стягнув з неї на користь Банку основну суму боргу 20 828,98 грн., яка складається із заборгованості за кредитом.
Крім того, з наданої позивачем Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт від 08.04.2013 року вбачається, що сторони, досягнувши згоди щодо реструктуризації заборгованості за кредитним договором SAMDN34000010146731 від 21.11.2006 року, уклали дану угоду, у якій домовились зменшити розмір заборгованості, яка виникла в період з дати надання позичальнику кредиту, а саме процентів на 4 478,77 грн., комісії на 0,0 грн., пені на 0,0 грн., штрафу на 0 грн.
Відповідно до п.2.2 Генеральної угоди, згідно із ст.212,611,651 ЦК України, у випадку порушення позичальником строків погашення заборгованості, вказаних в цій Генеральній угоді, Умовах і правилах, більше ніж на 31 день, за зобов`язаннями, строк по яких не настав, сторони узгодили, що строком повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою, позичальник сплачує банку штраф в розмірі 4478,77 грн. Для надання послуг, банк видає позичальнику платіжну карту відповідно до п.2.1 Генеральної угоди.
Оскільки ОСОБА_1 припинила виконувати зобов`язання за укладеною з Банком Генеральною угодою від 08.04.2013 року і має непогашену заборгованість за кредитом, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди в розмірі 4478,77 грн., розмір якого та умови його стягнення погоджені сторонами по справі. 
Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови в задоволенні позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що судом не взято до уваги та не проаналізовано первинні документи, які були підставою виникнення заборгованості, у зв`язку з їх відсутністю в матеріалах справи, та не взято до уваги, що Генеральна Угода укладена на підставі Анкети-заяви від 21.11.2006 року, яка не містила процентної ставки, будь-яких даних щодо отримання кредиту, його розміру, тобто не була по своїй суті кредитним договором, оскільки, в даному випадку, той факт, що наявна в матеріалах справи Анкета-заява від 08.04.2013 року, не містить процентної ставки, будь-яких даних щодо отримання кредиту тайого розміру не свідчить про те, що сторони не перебувають у договірних правовідносинах. Підписаною відповідачем та позивачем Генеральною угодою сторони погодили як розмір отриманих відповідачем коштів, так і розмір штрафу.
При цьому колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно не прийнято до уваги висновки, викладені в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року, в якій вказано, що умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілими усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови. Однак в матеріалах справи відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання та про те, що заявлена вимога позивача про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитор в сумі 2 986,44 грн. є абсолютно необґрунтованою та недоведеною, оскільки, як вбачається із оскаржуваного рішення, позивачу по справі відмовлено в задоволені позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитор в сумі 2 986,44 грн. та позивачем рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржено, тому за даних обставин наведені вище доводи представника відповідача є безпідставними. 
Посилання апелянта на те, що роздруківка з сайту позивача не може бути належним та допустимими доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, отже підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені за невиконання кредитного договору, оскільки така Анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови в задоволенні позовних вимог позивача, оскільки в даному випадку підставою для звернення позивача з позовом про стягнення заборованості за кредитним договором є Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних, за умовами якої позичальник отримала кредит в сумі 21 393,65 грн. на строк 36 місяців з 08.04.2013 року по 30.04.2016 року шляхом встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту з кінцевим терміном повернення не пізніше 30.04.2016 року (а.с.6). При цьому, своїм підписом в Генеральній угоді відповідач підтвердила той факт, що вона взяла на себе зобов`язання виконувати договір на умовах, визначених у самій Генеральній угоді, а також згідно Умов та правил надання банківських послуг. При цьому колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що оскаржуваним рішенням в задоволені позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитор в сумі 2 986,44 грн. відмовлено. 
Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що п.2.2 Генеральної угоди не відповідає положенню ч.2 ст. 549 ЦК України, тому штраф не міг бути стягнутий з відповідача на користь позивача, так як він суперечить ч.2 ст.549 ЦК України, оскільки розмір штрафу в розмірі 4 478,77 грн., а не в процентному співвідношенні від суми невиконаного зобов`язання, визначений умовами Генеральної угоди, погоджений сторонами та відповідач своїм підписом в Генеральній угоді засвідчив зводу на розмір штрафу. 
Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі. 
Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 ,- залишити без задоволення.
Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 серпня 2021 рокув оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне рішення суду складено 01 листопада 2021 року. 

Головуючий:

Судді: