Ухвала
 
01 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 202/5427/20
провадження № 61-16748ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати договір купівлі-продажу та повернути кошти за сплачений товар. 
 
Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що в жовтні 2019 року на присадибній ділянці його матері пробурили свердловину з метою автономного водопостачання. Підбір насосного обладнання він здійснював через інтернет та зупинився на сайті «Мир бурения», де було заявлено, що є все необхідне для свердловини та зателефонував продавцю (відповідачу) інтернет-магазину та розповів для чого потрібен насос, повідомив про те, що свердловина нова, але його запевнили, що це не страшно для запропонованого насосу, оскільки таким насосом бурильники промивають нові свердловини, тобто великий вміст домішок у воді для насосу нормально. Продавець навіть відмовила його від вибору шнекового насосу, адже шнековий менш надійний. Жінка, яка спілкувалася з ним, допомогла обрати насос арт. 778402, який він у подальшому придбав з іншими деталями. Після отримання насосу (перша половина листопада місяця та ознайомлення з інструкцією встановлення) його було поставлено в свердловину у відповідності до інструкції на відстані від дна не менше 1 м. Взимку насосом майже не користувалися, а навесні, коли почались городні роботи, насос почали використовувати за своїм призначенням, так як потрібно поливати городину. У червні 2020 року насос вийшов з ладу. Він звернувся до сервісного центру. 16 липня 2020 року йому було надіслано акт, в якому зазначено про негарантійний випадок виходу з ладу насосу - насос встановлено на дно свердловини, а тому вода перекачувалась з високим вмістом глини. На переконання позивача зазначене не відповідає дійсності, оскільки насос був встановлений на глибині 28 м. З розрахунку: глибина свердловини 32 м, на дно свердловини товщиною біля метру було засипано гранітний відсів, не менше одного метру над поверхнею ґрунту має бути насос та висота самого насосу біля метру. Тобто, порушення інструкції з встановлення насосу не допущено. Відповідач при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений про конкретну мету придбання насосу, а саме про використання насосу в новій свердловині, де на початку використання вміст глини можливо і дійсно високий, тому відповідач припустився істотного порушення вимог щодо якості товару, який він продав, адже насос вийшов з ладу не пропрацювавши гарантійний термін. Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просив позов задовольнити.
 
Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська рішенням від 16 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду               від 22 вересня 2021 року, в задоволенні позову відмовив. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат. 
 
18 жовтня 2021 року ОСОБА_1 засобами електронного поштового зв`язку із застосуванням електронного цифрового підпису надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду                                м. Дніпропетровська від 16 квітня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 вересня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення , яким позов задовольнити.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предмет спору, підстави позову, встановлені судами правовідносини та застосовані до них правові норми свідчать про те, що ця справа відноситься до справ про захист прав споживача, ціна позову в якій не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Отже, справа № 202/5427/20 є малозначною в силу вимог пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України і окремого визнання її такою не потребує.
 
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких оскаржуване судове рішення у справі підлягає касаційному оскарженню.   
 
Посилання заявника у касаційній скарзі на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, не заслуговує на увагу, тому що воно зводиться до незгоди заявника з установленими судами обставинами справи і оцінкою суду наявних у справі доказів, та не дає підстав для висновку, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню. 
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
 
Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
 
Зазначення у постанові Дніпровського апеляційного суду від 22 вересня 2021 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки справа є малозначною, а тому ухвалені у ній судові рішення касаційному оскарженню не підлягають. 
 
ОСОБА_1 в касаційній скарзі заявив клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду з метою формування єдиної правозастосовчої практики з підстав, передбачених частиною третьою статті 403 ЦПК України.
 
Відповідно до частини третьої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду.
 
Питання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду за клопотанням учасника справи може бути вирішено лише після відкриття провадження у справі. Суд касаційної інстанції не приймав рішення про відкриття провадження у справі та витребування матеріалів справи, тому в задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідно відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 5 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394, статтею 403 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду                          м. Дніпропетровська від 16 квітня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача.
 
Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передачу справи за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 вересня 2021 року, на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                           А. Ю. Зайцев
            
                                                                                                           Є. В. Коротенко
            
                                                                                                                      М. Ю. Тітов