Ухвала
Іменем України    
    
04 жовтня 2021 року
м. Київ
 
справа № 219/9803/16-ц
провадження № 61-15963ск21  
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М., розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», яка підписана представником Здоренком Владиславом Євгеновичем, на ухвалу Донецького апеляційного суду від 14 вересня 2021 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та збитків за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області 18 листопада 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті») заборгованість за кредитним договором у розмірі 332 753,56 грн, інфляційні витрати у розмірі 13 659,66 грн.
Не погоджуючись із рішенням суду ТОВ «Порше Мобіліті» подало апеляційну скаргу.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 14 вересня 2021 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Порше Мобіліті» на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області 18 листопада 2019 року відмовлено.
Оскаржена ухвала апеляційного суду мотивована тим, що відповідно до вимог частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили. Апеляційна скарга подана (направлена поштою 18 серпня 2021 року) після спливу одного року з дня складення повного тексту рішення суду. Суд встановив, що ТОВ «Порше Мобіліті» був обізнаний про наявність спору, оскільки неодноразово надсилав до суду першої інстанції різні заяви та клопотання (про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, збільшення позовних вимог, про розгляд справи без участі представника позивача, про долучення документів до матеріалів справи) та згідно протоколу приймав участь у судовому засіданні. Крім того, в матеріалах справи міститься заява ТОВ «Порше Мобіліті» про розгляд справи 18 листопада 2019 року о 09:00 без участі представника позивача.  Оскаржуване судове рішення було ухвалене 18 листопада 2019 року, апеляційну скаргу на вказане судове рішення було подано 18 серпня 2021 року, тобто, більше, ніж через рік після його постановлення. При цьому, апелянт був належним чином повідомлений про розгляд справи у суді першої інстанції, а докази виникнення обставин непереборної сили, які унеможливили своєчасне звернення до суду із апеляційною скаргою, в матеріалах справи відсутні.
ТОВ «Порше Мобіліті» засобами поштового зв`язку 28 вересня 2021 року подало до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником Здоренком В. Є., на ухвалу Донецького апеляційного суду від 14 вересня 2021 року, у якій просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції. При цьому посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права. Касаційна скарга мотивована тим, що повний текст рішення позивачем по справі отримано не було.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
Як свідчить тлумачення частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Аналогічний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).
Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).
Встановивши, що ТОВ «Порше Мобіліті» подало апеляційну скаргу у серпні 2021 року, тобто після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, а випадки передбачені статтею 358 ЦПК України відсутні, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали свідчить, що правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним та не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга - необґрунтованою.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», яка підписана представником Здоренком Владиславом Євгеновичем, на ухвалу Донецького апеляційного суду від 14 вересня 2021 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та збитків за кредитним договором.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                              І. О. Дундар 
 
                                                                                                                                            Н. О. Антоненко
 
                                                                                                                                                 М. М. Русинчук