ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
03 листопада 2021 року           справа №200/3265/21-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Міронової Г.М., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг  на рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 р.  у справі  № 200/3265/21-а (головуючий І інстанції Стойка В.В.) за позовом   Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК СХІДЕНЕРГО» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправної та скасування постанови, -

                                                        ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК СХІДЕНЕРГО» (далі – позивач, ТОВ «ДТЕК СХІДЕНЕРГО») звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в якому просило: визнати протиправною та скасувати Постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 10.03.2021 № 395 “Про накладення штрафу на ТОВ “ДТЕК СХІДЕНЕРГО” за недотримання вимог нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та порушення Ліцензійних умов з виробництва електричної енергії”. 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 р. адміністративний позов задоволено, а саме суд: визнав протиправною та скасував Постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 10.03.2021 № 395 “Про накладення штрафу на ТОВ “ДТЕК СХІДЕНЕРГО” за недотримання вимог нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та порушення Ліцензійних умов з виробництва електричної енергії”; стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Національної комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ДТЕК СХІДЕНЕРГО” судовий збір у розмірі 22700 грн. 00 коп.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог. Обґрунтовано апеляційну скаргу тим, що вказане рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд першої інстанції протиправно дійшов висновку, що необхідності участі представника Регулятора в судовому засіданні в режимі відеоконференції немає.
Розгляд справи в порядку письмового провадження без згоди Регулятора, та не врахування його позиції щодо такого, є грубим порушенням принципу рівності, права особи на судовий захист, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. Суд першої інстанції порушив передбачені статтею 44 КАС України права Відповідача, як учасника справи, зокрема, право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи та міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб. 
Порядком формування прогнозного балансу електричної енергії об`єднаної енергетичної системи України на розрахунковий рік, затверджений наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 26.10.2018 № 539 (далі – Порядок № 539) чітко визначено поняття гарантованого запасу вугілля для ТЕС, яким відповідає 10- або 20-денним обсягам споживання, залежно від віддаленості пункту його видобутку.
Чинне законодавство не містить жодних посилань на пропорційність необхідності забезпечення гарантованого запасу вугілля та кількості електричної енергії, яку прогнозується виробити.
Апелянт посилається на те, що на законодавчо закріпленому обов`язку підприємства енергетики мати граничний запас вугілля, та з огляду на встановлення відсутності необхідного запасу вугілля у позивача станом на час проведення перевірки, стверджує, що ним правомірно застосовано фінансову санкцію.
Також, судом першої інстанції цілком повністю, знівельований той факт, що Ліцензіатом не забезпечено шляхом укладення відповідних контрактів постачання вугілля на склади ТОВ «ДТЕК КУРАХІВСЬКА ТЕС» та ТОВ «ДТЕК ЛУГАНСЬКА ТЕС» у необхідній кількості для накопичення гарантованого запасу вугілля. 
Апелянт посилається на те, що судом першої інстанції із грубим порушенням норм матеріального та процесуального права не досліджено обставини справи, які мають суттєве значення, що є безапеляційною та категоричною підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Посилання суду на повідомлення позивачем письмово ПрАТ «НЕК Укренерго» та Міністерство енергетики України листом за № 01/13 від 14.01.2021 року, а також відповідача про фактичні обставини та проблематику щодо накопичення вугілля та причини їх виникнення листом від 25.01.2021 за № 01/2, є помилковим, безпідставним та таким, яке прийнято за неповного з`ясування фактичних обставин справи, оскільки, як свідчать результати позапланової невиїзної перевірки ТОВ «ДТЕК СХІДЕНЕРЕО» на складі Курахівської ТЕС починаючи з 24.12.2020 очікуваний термін спрацювання складів був нижчим за 10 денний термін. У той же час, лист Товариства щодо зменшення запасів вугілля на ТЕС надано до НКРЕКП лише 25.01.2021. Термін «невідкладно» слід розуміти, як зобов`язання вчинити дії у найкоротший строк, при цьому, слід врахувати, що зволікання з повідомленням компетентних органів становить загрозу для безпеки постачання електричної енергії. Отже, зазначене вище свідчить про порушення позивачем вимог законодавства, що регулює функціонування ринку електричної енергії, а саме пункту 4 розділу V Правил безпеки у частині обов`язку учасників ринку електричної енергії невідкладно повідомляти Міністерство енергетики України, Регулятора та оператора системи передачі про факти або обставини, що можуть спричинити загрозу для безпеки постачання електричної енергії.
Вищенаведені фактичні обставини та положення нормативно правових актів протиправно залишились поза увагою суду.
Також апелянта зазначає, що якщо за результатом проведеної у встановленому порядку перевірки НКРЕКП виявлено порушення у діяльності суб`єкта господарювання, то вирішення питання про визначення конкретного розміру санкцій у межах, встановлених частиною 4 з урахуванням вимог частини 5 статті 77 Закону України «Про ринок електричної енергії», є дискреційним повноваженням відповідача.  Апелянт зауважує, що накладення на позивача штрафу у розмірі 1 700 000 гривень повністю узгоджується із положеннями частини 3 статті 22  Закону про НКРЕКП, оскільки характер порушень, які були виявлені під час позапланової перевірки Позивача, свідчить про наявність великої імовірності настання негативних наслідків (через відповідні порушення).
Від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату та надати можливість приймати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Суд вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, оскільки подане в електроній формі клопотання не скріплено електронним підписом учасника справи (його представника), явка відповідача не визнавалась обов`язковою,  а суд не бачить перешкод для розгляду справи.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, за результатами  розгляду 10 березня 2021 року на засіданні, яке проводилось у формі відкритого слухання, Акта позапланової невиїзної перевірки від 12 лютого 2021 року № 82, проведеної відповідно до постанови НКРЕКП від 25 січня 2021 року № 85 “Про проведення позапланових невиїзних перевірок АТ “ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО”, ПАТ “ДОНБАСЕНЕРГО”, АТ “ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО”, ПАТ “ЦЕНТРЕНЕРГО” та ТОВ “ДТЕК СХІДЕНЕРГО” та на підставі посвідчення на перевірку від 05 лютого 2021 року № 103, було прийнято постанову НКРЕКП № 395 “Про накладення штрафу на ТОВ “ДТЕК СХІДЕНЕРГО” за недотримання вимог нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та порушення Ліцензійних вимог з виробництва електричної енергії ”.
Згідно з прийнятою постановою НКРЕКП № 395 від 10.03.2021 року на   Товариство  з обмеженою відповідальністю “ДТЕК СХІДЕНЕРГО” (код ЄДРПОУ 31831942) накладено штраф  у розмірі 1  700  000 грн. за порушення:
- частини шостої  статті 30 Закону України “Про ринок електричної енергії”  щодо обов`язку виробників, які виробляють електричну енергію з використанням вуглеводнів, мати необхідні резерви відповідного палива з метою забезпечення безпеки постачання електричної енергії;
- пункту 4 розділу V Правил про безпеку постачання електричної енергії, затверджених  наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 27 серпня 2018 року № 448  (далі - Правила про безпеку постачання електричної енергії), у частині обов`язку учасників ринку електричної енергії невідкладно повідомляти Міністерство енергетики України, Регулятора та оператора системи передачі про факти або обставини, що можуть спричинити загрозу для безпеки постачання електричної енергії;
- підпункт 40 пункту 2.2 Ліцензійних умов з виробництва електричної енергії щодо обов`язку ліцензіатів, які виробляють електричну енергію з використанням вуглеводнів, мати необхідні резерви відповідного палива з метою забезпечення безпеки постачання електричної енергії згідно із правилами безпеки постачання та відповідними рішеннями центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики в електроенергетичному комплексі.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ч.2  ст.19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Згідно зі  ст. 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Відповідно до  ст. 2 Закону,  контроль за додержанням ліцензіатами вимог ліцензійних умов здійснюється органами ліцензування у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених  Законом України “Про ліцензування видів господарської діяльності”.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності»    (далі - Закон № 222-VIII) орган ліцензування - орган виконавчої влади, визначений Кабінетом Міністрів України, або уповноважений законом державний колегіальний орган.
Відповідно до п. 3 ч. 2  ст. 6 Закону № 222-VIII  орган ліцензування для цілей цього  Закону  за відповідним видом господарської діяльності здійснює контроль за додержанням ліцензіатами вимог ліцензійних умов та за результатами перевірки приймає рішення.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» (далі – Закон № 1540-VIII) НКРЕКП (Регулятор) є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону регулятор здійснює державне регулювання шляхом: 1) нормативно-правового регулювання у випадках, коли відповідні повноваження надані Регулятору законом; 2) ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 17 Закону для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор розробляє та затверджує нормативно-правові акти, зокрема: ліцензійні умови провадження господарської діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг; порядки контролю за дотриманням вимог законодавства у відповідній сфері регулювання та ліцензійних умов; порядок ліцензування видів господарської діяльності, державне регулювання яких здійснюється Регулятором.
Відповідно до приписів ч. 1 - 3 ст. 19 Закону №  1540-VIII, Регулятор здійснює державний контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у відповідних сферах та ліцензійних умов шляхом проведення планових та позапланових виїзних, а також невиїзних перевірок відповідно до затверджених ним порядків контролю.
Перевірка проводиться на підставі рішення Регулятора.
Для проведення перевірки створюється комісія з перевірки, що складається не менш як із трьох представників центрального апарату та/або територіальних органів Регулятора.
Частина 6 ст. 30 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачає обов`язок виробників, які виробляють електричну енергію з використанням вуглеводнів, мати необхідні резерви відповідного палива з метою забезпечення безпеки постачання електричної енергії.
Згідно з пп. 40 п. 2.2 Ліцензійних умов з виробництва електричної енергії ліцензіати, які виробляють електричну енергію з використанням вуглеводнів, зобов`язані мати необхідні резерви відповідного палива з метою забезпечення безпеки постачання електричної енергії згідно із правилами безпеки постачання та відповідними рішеннями центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики в електроенергетичному комплексі.
Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 539 від 26.10.2019 затверджено «Порядок формування прогнозного балансу електричної енергії об`єднаної енергетичної системи України на розрахунковий рік».
Відповідно до пунктів 1, 2 якого встановлено, що цей Порядок визначає основні організаційні положення, принципи та вимоги, а також методологічні засади щодо формування прогнозного балансу електричної енергії об`єднаної енергетичної системи України на розрахунковий рік з метою підготовки рекомендацій щодо забезпечення безпеки постачання електричної енергії та надання інформації учасникам ринку електричної енергії про режими функціонування об`єднаної енергетичної системи України, загальну потребу в паливі для виробників електричної енергії, що в своєму складі мають теплові електричні станції та теплові електроцентралі, для прогнозування своєї виробничо-фінансової діяльності на розрахунковий рік.
Формування прогнозного балансу електричної енергії об`єднаної енергетичної системи України на розрахунковий рік здійснюється щороку на постійній основі і є складовим елементом системи прогнозування та планування розвитку об`єднаної енергетичної системи України на короткострокову, середньострокову та довгострокову перспективу, що здійснюють Міненерговугілля та оператор системи передачі для забезпечення вимог Правил про безпеку постачання електричної енергії.
Відповідно до п. 15 Порядку формування прогнозного балансу під час розроблення прогнозної структури палива виробники електричної енергії, що у своєму складі мають ТЕС, зобов`язані забезпечити, зокрема: постачання вугілля в обсязі запланованих витрат відповідно до затвердженого прогнозного балансу електроенергії; утворення гарантованих запасів вугілля, що відповідають 10-денному (для марки Г + Д) або 20-денному (для марки АШ + П) обсягу середньодобових витрат вугілля.
Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, за вимогами законодавства, фактична кількість гарантованого запасу вугілля прямо пропорційно залежить від кількості електричної енергії, яку прогнозується виробити. При цьому, відповідний прогноз затребуваності у електричній енергії конкретних тепло-електростанцій здійснюють не самі виробники, а Міненерговугілля та оператор системи передачі. Відповідне прогнозування має здійснюватися на рік.
На виконання вищенаведених приписів законодавства 28.04.2020 Міністерством енергетики та захисту довкілля України було затверджено та доведено до виробників прогнозний баланс на 2020-2021 роки, відповідно до якого позивачу було доведено, що в листопаді та грудні 2020 року йому прогнозовано необхідно буде виробити 662,0 млн. кВт·год та 518,0 млн. кВт·год відповідно.
04.11.2020 Міністерством енергетики України було змінено прогнозний баланс в сторону збільшення, яким позивачу було доведено, що в листопаді і грудні 2020 року йому прогнозовано необхідно буде виробити 729,0 млн. кВт·год та  692,0 млн. кВт·год відповідно, тобто більше ніж було передбачено первинним прогнозним балансом. 
Фактично позивачем у листопаді 2020 року було вироблено 762,5 млн. кВт.год, що є більшим ніж на 100,5 млн. кВт.год (+15,2%)  та у   грудні 2020 року було вироблено 929,2  млн. кВт·год, що на 411,2 млн. кВт.год. (+79,4%) більше ніж було передбачено  первинним  прогнозним балансом. Відповідне збільшення виробітку електричної енергії відбулось позивачем на виконання команд ПрАТ “НЕК “Укренерго” на збільшення.
Тобто, спрацювання складів вугілля в сторону зменшення прямо пропорційно залежить від збільшення виробництва електричної енергії, що відбулось не з власної ініціативи позивача, а у зв`язку із зміною прогнозного балансу Міністерства енергетики України та надання  ПрАТ «НЕК «Укренерго», як оператора системи передачі, диспетчерських команд на збільшення виробництва електричної енергії.
Отже, судами  встановлено, що вини позивача у зменшенні складу вугілля, і як наслідок у порушенні приписів чинного законодавства щодо обов`язку забезпечувати гарантований запас вугілля на складах,  немає. 
Таким чином, судами встановлено  відсутність  вини позивача у зменшенні складу вугілля, і як наслідок у порушенні приписів чинного законодавства щодо обов`язку забезпечувати  необхідний,  гарантований запас вугілля на складах .

Апелянт  наполягаючи на  обов`язку  позивача, як виробника  електричної енергії  мати необхідний  резерв палива задля виконання  прогнозного балансу, затвердженого Міненерговугілля,  не спростовує  того факту, що  на початок  осінньо-зимового періоду у позивача було накопичено достатні запаси  вугілля. Зменшення  цих запасів  відбулось не внаслідок  умисних дій позивача, доказів  зазначеного відповідачем не  надається, а  у зв`язку з тим, що  відбулись зміни  прогнозного балансу  затребуваності  електричної енергії у бік збільшення і фактичного  збільшення  електроенергії  за  вказівками регулятора. На думку суду,  позивач позбавлений можливості  уникнути  застосування до нього фінансових санкцій, оскільки його господарська діяльність і можливі санкції напряму залежать від рішень регулятора, зокрема змін прогнозного балансу.
Щодо посилання скаржника на  Ліцензійні  умови  провадження господарської діяльності  з виробництва електричної енергії, затверджені  постановою НКРЕКП № 1467  щодо  обов`язку учасників  ринку  мати необхідні  резерви відповідного  палива  з метою забезпечення безпеки постачання електричної енергії, суд зазначає, що позивач виконував  обов`язок щодо наявності необхідного запасу палива  тієї кількості електроенергії, що передбачалася  первісним прогнозним  балансом  електроенергії об`єднаної електроенергетичної системи України. 
Як вбачається із інформації щоденного стану накопичення вугілля на складах ТЕС та ТЕЦ, розміщеної на офіційному сайті Міністерством енергетики України, станом на початок опалювального сезону у листопаді 2020 року та станом на середину грудня 2020 року на складах ТЕС позивача було накопичено достатній рівень запасів вугілля, виходячи з прогнозного балансу, затвердженого Міністерством енергетики України. Саме починаючи з середини грудня 2020 року почалось зменшення відповідних запасів вугілля, що пов`язано із збільшенням фактичного виробітку електричної енергії ТЕС позивача.
Як встановлено судом першої інстанції та  підтверджується матеріалами справи, позивач письмово повідомив відповідача про фактичні обставини та проблематику щодо накопичення вугілля та причини їх виникнення листом від 25.01.2021 № 01/50.
Щодо посилання апелянта на те, що лист позивача від 25.01.2021 в якому повідомлено про поточну ситуацію в енергетичній галузі стосовно дефіциту вугілля на ТЕС, надійшов до НКРЕКП 25.01.2021 за результатами розгляду обґрунтування до проекту постанови НКРЕКП «Про проведення позапланових невиїзних перевірок AT «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО», ПАТ «ДОНБАСЕНЕРГО», AT «ДТЕК ЗАХЕНЕРГО», ПАТ «ЦЕНТРЕНЕРГО» та ТОВ «ДТЕК СХТДЕНЕРГО» відповідно до порядку денного засідання НКРЕКП, яке відбулося 25.01.2021 о 10-00 годині, суд зазначає. що вказане додатково підтверджують виконання позивачем обов`язку невідкладно повідомляти Міністерству енергетики України, Регулятора та оператора системи передачі про факти або обставини, що можуть спричинити загрозу для безпеки постачання електричної енергії.
Стосовно посилання апелянта на те , що Ліцензіатом не було невідкладно повідомлено Регулятора, з моменту виникнення кризової ситуації на ТЕС, про факти або обставини, що можуть спричинити загрозу для безпеки постачання електричної енергії, зокрема про критичний стан забезпечення паливом та зниження рівня запасів палива нижче затверджених Міністерством енергетики України обсягів резервів відповідного палива для певних типів електростанцій, а повідомлено лише у січні 2021 року, суд зазначає, що вказане не може вважати обґрунтованими підставами наявності порушення позивачем ліцензійних умов, оскільки термін «невідкладно» можливо розуміти як зобов`язання вчинити дії у найкоротший строк, однак зазначений термін не має конкретних часових меж. Крім того, суд підтримує посилання позивача, що забезпечення необхідної кількості палива, відповідно до зміненого прогнозного балансу, не може бути вирішено суб`єктом негайно, оскільки зазначене питання знаходиться в площині укладення договорів, узгодження можливостей з контрагентами, тощо.
Суд враховує положення  ч. 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Також, оскаржуваною постановою до позивача застосовано максимальний розмір штрафу, а саме 1700000,00 грн., без обґрунтування тяжкості вчиненого позивачем правопорушення та відповідність вчиненого правопорушення розміру штрафу.
Право на визначення розміру санкції покладається на орган контролю, проте, законодавцем встановлено можливість застосування штрафних санкцій в розмірі від 85 000 грн. до 1700000 грн.
Відповідно до ч.2 ст.12 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", у разі застосування санкцій за порушення вимог законодавства, зокрема, якщо законом передбачаються мінімальні та максимальні розміри санкцій, враховується принцип пропорційності порушення і покарання. Санкція, що застосовується до суб`єкта господарювання при першому порушенні, не може бути вищою за мінімальну санкцію, передбачену відповідним законом.
Так, відповідно до листа Міністерства палива та енергетики України №02/17-279 від 15.02.2008, принцип "пропорційності порушення та покарання" полягає у відповідності (пропорційності) визначення міри покарання або величини штрафних санкцій за правопорушення ступеня тяжкості правопорушення.
В свою чергу, наявність вказаного принципу зумовлює обов`язок суб`єкта владних повноважень, при визначенні розміру санкції, обґрунтовувати в своєму рішенні ступень тяжкості вчиненого правопорушення та його небезпечність.
Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 06 червня 2019 року (справа №804/7661/17).
Судом встановлено, що зі спірної постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 10.03.2021 № 395 вбачається, що вона не містить жодного обґрунтування щодо тяжкості вчиненого ним правопорушення та відповідність вчиненого правопорушення розміру штрафу.
При цьому максимально можливого, за правопорушення, яке допущено позивачем без його вини, тобто відповідне рішення є необґрунтоване та не розсудливе. 
Щодо посилання апелянта на дискреційні повноваження в частині визначення розміру штрафу, суд зазначає, що вказане не звільняє відповідача від обов`язку обґрунтування щодо тяжкості вчиненого ним правопорушення та відповідність вчиненого правопорушення розміру штрафу, та застосування принципу пропорційності порушення і покарання.
Посилання апелянта на правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 14.05.2018 у справі №800/274/17, від 07.02.2018 у справі № 800/546/17, від 21.04.2021 у справі № 480/2675/20, є помилковим, оскільки обставини та підставі у вказаному рішенні є відмінними від спірних правовідносин. 
Висновки у справах Верховного Суду №800/274/17 та № 800/546/17 стосувались дискреційної природи повноважень Вищої ради правосуддя щодо формування високопрофесійного суддівського корпусу та призначення суддів. 
В рішенні Верховного Суду  у справі № 480/2675/20 йдеться про дискреційні повноваження при визначені розміру штрафу в разі наявності встановлених в ході перевірки порушень діючого законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг. Проте, суд у даному випадку враховує, що  дискреція повинна застосовуватись об`єктивно, неупереджено і головне при перевірці судом вона повинна бути зрозумілою та доказовою. 
Матеріалами справи підтверджується, що за наслідками проведення відповідних контрольних заходів відповідачем при встановленні однакових порушень норм чинного законодавства, ідентичні тим, що визначені по відношенню й до позивача, за результатом проведених перевірок прийняті постанови щодо всіх суб`єктів господарювання з різними розмірами санкцій: на позивача накладено штраф у розмірі 1700000,00 грн (максимальний); на ТОВ «ДТЕК СХІДЕНЕРГО» накладено штраф у розмірі 1700000,00 грн (максимальний); на АТ «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» накладено штраф у розмірі 1700000,00 грн (максимальний); на ПАТ «ЦЕНТРЕНЕРГО» накладено штраф у розмірі 170000,00 грн (вдесятеро менше ніж на підприємства групи ДТЕК); до ПАТ «ДОНБАСЕНЕРГО» застосовано застереження. Зазначене не спростовується відповідачем.
Отже, за аналогічні порушення норм закону відповідачем по відношенню до інших учасників ринку застосовані більш м`які санкції аж до попередження, тобто відповідне оскаржуване рішення є недобросовісним, порушуючим принципи рівності.
Оскаржуване рішення є не пропорційним оскільки не враховує дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для позивача, та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення. 
Враховуючи, що орган контролю під час прийняття рішення про накладення штрафу зобов`язаний обґрунтовано вказати про причинити застосування обраного розміру штрафної санкції, а також вказати на підстави неможливості застосування штрафної санкції у меншому розмірі, відповідачем під час прийняття рішення не було дотримано зазначених вимог.
Щодо посилання на частину 3 статті 22 Закону про НКРЕКП , суд зазначає, що при застосуванні санкцій Регулятор має дотримуватися принципів пропорційності порушення і покарання та ефективності санкцій, які мають стримуючий вплив. При цьому, покладати на позивача застосовану фінансову санкцію, при відсутності прямої вини позивача, нечіткого трактування терміну « необхідні резерви відповідного палива з метою забезпечення безпеки постачання електричної енергії» є не пропорційним оскільки не враховує дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для позивача, та цілями покарання, на досягнення яких спрямоване це рішення відповідача.
З огляду на викладене, суд вважає, що при  встановлених обставинах,  відповідачем не доведено правомірність спірної постанови, тому судом першої інстанції обґрунтовано прийнято рішення про задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, які регламентують спірні правовідносини.
Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, тому, при таких обставинах, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін
Керуючись статями 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                              ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг  на рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 р.  у справі  № 200/3265/21-а - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 р.  у справі  № 200/3265/21-а - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складення повного тексту в порядку, визначеному ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Повний текст складений та підписане ний колегією суддів 3 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач                                                                            Е.Г. Казначеєв

Судді:                                                                                              І.В. Сіваченко

                                                                                                          Г.М. Міронова