УХВАЛА

12 жовтня 2021 року 
м. Київ

Справа №  915/1260/20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Вронська Г.О. - головуюча, Губенко Н.М., Кролевець О.А.

за участю секретаря судового засідання Калітінського М.Ю., 

представників учасників справи: 
від позивача: 
від відповідача: 

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Миколаївобленерго"
на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду 
у складі колегії суддів: Разюк Г.П., Колоколов С.І., Савицький Я.Ф.
від 20.05.2021

за позовом Акціонерного товариства "Миколаївобленерго"
до Приватного підприємства "Дикий Сад"
про врегулювання розбіжностей за договором, 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1.  У жовтні 2020 року Акціонерне товариство «Миколаївобленерго» (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Приватного підприємства «Дикий Сад» (далі - Відповідач), в якій просило суд врегулювати розбіжності за договором з доступу до елементів інфраструктури об`єкта електроенергетики, що належить АТ «Миколаївобленерго» від 01.09.2019 № 02/118 (далі - Договір) та викласти пункти 2,1 та Додаток № 2 до Договору в редакції Позивача, викладеній в позовній заяві.
2. Позовні вимоги обґрунтовано посиланням на ст.ст. 6, 11 ЦК України, ст.ст. 20, 179, 181, 184 ГК України та мотивовано тим, що при укладенні Договору неврегульовані розбіжності щодо пункту 2.1. Договору та Додатку №2 до Договору, у зв`язку з чим Позивач звернувся до суду з позовом про викладення вказаних пунктів у своїй редакції.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
3. Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 09.03.2021 позов задоволено з підстав його обґрунтованості та вирішено пункт 2.1 Договору вважати укладеним в наступній редакції: « 2.1. Ціна договору становить 11 042,35 грн. (одинадцять тисяч сорок дві грн. 35 коп.), окрім цього 20 % ПДВ у сумі 2 208,47 грн. (дві тисячі двісті вісім грн. 47 коп.), всього 13 250,82 грн. (тринадцять тисяч двісті п`ятдесят грн. 82 коп.) з ПДВ на місяць користування згідно розрахунку розміру щомісячної плати за доступ до елементів інфраструктури об`єктів АТ «Миколаївобленерго» (Додаток №2), що є невід`ємною частиною цього Договору».
Додаток № 2 "Розрахунок розміру щомісячної плати за доступ до елементів інфраструктури об`єктів АТ «Миколаївобленерго»" до Договору №02/118 від 01.09.2020, визнано укладеним в наступній редакції: «У верхній таблиці Додатку № 2 до Договору в графі 3 Розмір щомісячної плати за доступ до елементу електроенергетики (з ПДВ): 14,17; в преамбулі Додатку №2 до Договору: Сторони дійшли згоди, що договірна ціна послуг по Договору становить 11 042,35 грн. (одинадцять тисяч сорок дві грн. 35 коп.), окрім цього 20 % ПДВ у сумі 2 208,47 грн. (дві тисячі двісті вісім грн. 47 коп.), всього 13 250,82 грн. (тринадцять тисяч двісті п`ятдесят грн. 82 коп.) з ПДВ на місяць; у таблиці Додатку № 2 до Договору в графі Ціна без ПДВ, грн.: 11,81; у таблиці Додатку № 2 до Договору в графі Сума, грн. (за місяць): 11 042,35; у таблиці Додатку № 2 до Договору в графі Сума: 11 042,35; у таблиці Додатку № 2 до Договору в графі ПДВ: 2 208,47; у таблиці Додатку № 2 до Договору в графі Разом з ПДВ: 13 250,82». 
Крім того, стягнуто з  Відповідача на користь Позивача 2 102,00 грн. витрат по сплаті судового збору.
4. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки АТ «Миколаївобленерго» не веде окремого обліку витрат на елементи інфраструктури електроенергетики, останнім правомірно відповідно до положень ч. 7 ст. 17 Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж» (далі - Закон), сформовано та визначено розмір плати за доступ до елементів інфраструктури на рівні, встановленому в Законі, тобто 0,3 відсотка мінімальної заробітної плати (станом на 01.01.2020 - 4723,00 грн.) за одну опору на місяць, що становить 14,17 грн. з ПДВ. Суд першої інстанції послався на аналогічну правову позицію у подібних правовідносинах викладену Верховним Судом у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 920/410/19.
5. Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.05.2021 року рішення Господарського суду Миколаївської області від 09.03.2021 у справі №915/1260/20 скасовано, в позові відмовлено повністю.
6. Постанова апеляційної інстанції мотивована тим, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження додаткових витрат Позивача на експлуатацію 1 км ПЛ 0,4кВ, наявність яких відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики» є обов`язковою для визначення плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта електроенергетики; тим, що з урахуванням зазначеного, матеріали справи не містять доказів того, що чинним законодавством передбачена відсутність обов`язку Позивача вести облік витрат на елементи інфраструктури. Суд апеляційної інстанції зазначив про відсутність підстав здійснювати розрахунок плати за доступ до об`єкта інфраструктури на рівні 11,81 грн без ПДВ (14,17 грн. з ПДВ) за одну опору на місяць відповідно до положень частини 7 статті 17 Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики».
Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи
7. Позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив скасувати постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.05.2021, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 09.03.2021 у справі №915/1260/20 залишити без змін.
8. Підставою касаційного оскарження судового рішення Скаржник визначив пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України. Скаржник зазначає про неправильне застосування судом апеляційної інстанції статті 17 Закону України "Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж" без урахування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 29.09.2020 у справі №920/410/19. Також, Скаржник вважає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми Методики визначення плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта електроенергетики, затвердженої наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 10.12.2018 №622.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
9. Суд виходить з того, що відповідно до пункту 4 частини 4 статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" єдність системи судоустрою забезпечується, зокрема, єдністю судової практики.
10. Верховний Суд забезпечує однакове застосування норм права судами у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом (пункт 6 частини 2 статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
11. Під час розгляду даної справи Судом виявлено, що в ухвалених рішеннях Верховного Суду у подібних правовідносинах викладені протилежні правові позиції під час вирішення тотожних спорів.
12. У справі №920/410/19 предметом позову були вимоги позивача (Товариства) до відповідача (Підприємця) про врегулювання розбіжностей по договору з доступу до елементів інфраструктури об`єкта електроенергетики, з проханням до суду викласти спірні пункти договору, а також параграф 1 додатку № 2 "Розрахунок розміру щомісячної плати за доступ до елементів інфраструктури об`єктів електроенергетики", параграф 6 додатку № 2 "Розрахунок розміру щомісячної плати за доступ до елементів інфраструктури об`єктів електроенергетики" (додаток № 2) у редакції, запропонованій Товариством. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду постановою від 29.09.2020 року рішення суду першої інстанції та постанову апеляції, якими  позовні вимоги задоволено частково, а саме пункти 3, 4, 30 договору та додаток № 2 визнано укладеними у редакції Товариства, а пункт 29 договору визнано укладеними у редакції Підприємця, залишив без змін. 
13. Рішенням суду першої інстанції у зазначеній справі №920/410/19 встановлено, що ПАТ «Сумиобленерго» під час розгляду справи в суді першої інстанції подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що позивач не веде окремий облік витрат на кожний елемент інфраструктури електроенергетики. Розмір плати за доступ визначений у договорі на підставі наказу ПАТ «Сумиобленерго» від 12.03.2019, що був виданий відповідно до ч. 7 ст. 17 Закону України "Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж" з урахуванням п. 5 розділу III Методики визначення плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта електроенергетики та запропонована позивачем редакція пунктів 4, 29, 30 не суперечить чинному законодавству. Також, в ході розгляду вказаної справи в суді першої інстанції, позивачем було подано клопотання, в якому він зазначив, що, самостійно, опора, як елемент інфраструктури об`єкта доступу в розумінні Закону, не виступає як об`єкт основних засобів в бухгалтерському обліку позивача. Навіть якщо б позивач здійснював окремий облік витрат на опори, розмір плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу складав би 13,95 грн., у зв`язку з чим позивач просив долучити до справи відповідні розрахунки.
14. Верховний суд у вказаній справі №920/410/19 прийшов до висновку, що у зв`язку з тим, що Товариство не веде окремого обліку витрат на елементи інфраструктури електроенергетики, тому плата за доступ Товариством визначена відповідно до розміру встановленого частиною сьомою статті 17 Закону України "Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж" - 0,3 відсотка мінімальної заробітної плати за одну опору - елемент будь-якої інфраструктури об`єкта доступу, у тому числі опору лінії електропередачі, на місяць, тому вимоги Товариства щодо викладення пункту 3 договору та додатку № 2 до нього у редакції Товариства є правомірними та обґрунтованими.
15. Протилежні правові висновки сформовані Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 15.09.2021 року у справі №915/1162/20. Предметом спору у вказаній справі були позовні вимоги позивача (Товариства) до відповідача (Підприємства), про врегулювання розбіжностей за договором з доступу до елементів інфраструктури об`єкта електроенергетики, що належить Товариству  та вимоги викласти пункти 2.1, 7.1 та преамбулу Додатку № 4 в редакції позивача. Верховний Суд постановою від 15.09.2021 року постанову апеляційного суду, якою в позові було відмовлено, залишив без змін.
16. У вищевказаній справі №915/1162/20 Верховний Суд прийшов до висновку, що періодична плата за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу встановлюється виключно за наявності додаткових витрат власника інфраструктури об`єкта доступу на утримання елементів, пов`язаних з наданим доступом. Враховуючи, що матеріали справи не містять та позивачем не надано належних доказів на підтвердження наявності додаткових витрат позивача на експлуатацію 1 км ПЛ 0,4кВ, наявність яких відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж» є обов`язковою для визначення плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта електроенергетики, Верховний Суд вказав, що відсутні підстави для внесення змін до договору шляхом збільшення розміру періодичної плати.
17. Проаналізувавши судові рішення у вищевказаних справах №920/410/19 та №915/1162/20, Суд прийшов до висновку, що фактично-доказова база (обставини справи та зібрані у ній докази) є подібною, а висновки Верховного Суду під час вирішення тотожних спорів - протилежними.
18. Суд зазначає, що відповідно до статті 17 Закону України "Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж" плата за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу може складатися з одноразової та/або періодичної плати. Періодична плата за доступ може встановлюватись виключно за наявності додаткових витрат власника інфраструктури об`єкта доступу на утримання елементів інфраструктури об`єкта доступу, пов`язаних з наданим доступом. 
19. Розмір плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу встановлюється договором з доступу згідно з Методикою визначення плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу, затвердженою відповідно до цього Закону. 
20. Розмір плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу визначається власником інфраструктури цього об`єкта доступу згідно з Методикою, затвердженою відповідним державним органом влади згідно з цим Законом, і не може перевищувати, зокрема, за доступ до елементів інфраструктури об`єктів електроенергетики - 0,3 відсотка мінімальної заробітної плати за одну опору - елемент будь-якої інфраструктури об`єкта доступу, у тому числі опору лінії електропередачі, на місяць. 
21. Розмір мінімальної заробітної плати визначається законом станом на 1 січня поточного року. Розмір плати за доступ має бути сталим і не може змінюватися протягом одного року з дня укладення договору з доступу. Забороняється встановлення додаткової плати за доступ, крім визначеної цим Законом, після укладення договору з доступу.
22. Згідно з розділом III Методики формування періодичної плати замовника за доступ до інфраструктури об`єкта електроенергетики включає визначення вартості доступу замовника до однієї одиниці (одного елемента) цієї інфраструктури, до якої (якого) застосовується коефіцієнт ускладнення робіт з експлуатації однієї одиниці (одного елемента) електроенергетичної інфраструктури у зв`язку із забезпеченням доступу до неї. Визначення вартості доступу до однієї одиниці (одного елемента) інфраструктури здійснюється для ПЛ або ПЛІ кожного класу напруги. Визначена вартість доступу до однієї одиниці (опори) застосовується при визначенні плати за доступ до конструктивних елементів ТП, РП у разі їх використання для зовнішнього розміщення технічних засобів телекомунікацій. Вартість експлуатації однієї одиниці (одного елемента) інфраструктури електроенергетики визначається на підставі нормованих обсягів робіт та витрат на ці роботи. 
23. Вартість експлуатації однієї опори ПЛ, ПЛІ визначається на підставі нормованих обсягів робіт на 1 км лінії та витрат на ці роботи як частка загальних витрат на 1 км відносно нормованої (розрахункової) кількості опор. У разі якщо власник (володілець) інфраструктури об`єкта електроенергетики відповідно до вимог чинного законодавства України не веде окремого обліку витрат на елементи інфраструктури електроенергетики, періодична плата визначається відповідно до розміру, встановленого частиною сьомою статті 17 Закону. Періодична плата за доступ може встановлюватись виключно за наявності додаткових витрат власника (володільця) інфраструктури об`єктів електроенергетики на утримання елементів інфраструктури об`єкта електроенергетики, пов`язаних з наданим доступом.
24. Отже, плату за доступ до елементів інфраструктури об`єкта визначає власник інфраструктури згідно з Методикою.
25. Водночас пунктом 5 розділу III Методики формування періодичної плати замовника за доступ до інфраструктури об`єкта електроенергетики визначено, що у разі якщо власник (володілець) інфраструктури об`єкта електроенергетики відповідно до вимог чинного законодавства України не веде окремого обліку витрат на елементи інфраструктури електроенергетики, періодична плата визначається відповідно до розміру, встановленого частиною сьомою статті 17 Закону.
26. Отже, у зв`язку з тим, що Позивач не веде окремого обліку витрат на елементи інфраструктури електроенергетики, тому плата за доступ замовника до інфраструктури об`єкта електроенергетики повинна визначатися у відповідності до розміру встановленого частиною сьомою статті 17 Закону України "Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж" - 0,3 відсотка мінімальної заробітної плати за одну опору - елемент будь-якої інфраструктури об`єкта доступу, у тому числі опору лінії електропередачі, на місяць.
27. Враховуючи все вищевикладене та те, що в ухвалених рішеннях Верховного Суду викладені протилежні правові позиції під час вирішення тотожних спорів, з метою забезпечення єдності та сталості судової практики, з огляду на те, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, що зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17, Верховний Суд вважає за необхідне відступити від висновку Верховного Суду, що викладений у постанові від 15.09.2021 року у справі №915/1162/20.
28. Відповідно до частини 2 статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.
29. За таких обставин, Суд вважає за необхідне передати справу 915/1260/20  на розгляд об`єднаної палати Верховного Суду.
Керуючись частиною 2 статті 302, статтею 303 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ: 

1. Справу №915/1260/20 Господарського суду Миколаївської області разом із касаційною скаргою Акціонерного товариства "Миколаївобленерго" на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.05.2021 та доданими до неї документами передати на розгляд  об`єднаної  палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуюча                                                                                               Г. Вронська

Судді                                                                                                           Н. Губенко

                                                                                                                  О. Кролевець