Ухвала
Іменем України
 
30 листопада 2021 року
місто Київ
 
справа № 937/3007/20
провадження № 61-18518ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року у складі колегії суддів: Онищенка Е. А., Бєлки В. Ю., Полякова О. З.,
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Стислий виклад позиції позивача 
ОСОБА_1 у квітні 2020 року звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки не знав про смерть спадкодавця, не є її родичем, враховуючи, що її діти не повідомили позивача про смерть спадкодавця та нотаріальну контору про наявність заповіту, про що їм достовірно було відомо.
Заперечення сторони відповідача
Відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду із відзивом, у якому просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що заповіт, на який посилається позивач, не містить підпису заповідача та свідка ОСОБА_6 , має помилки, які унеможливлюють встановити дійсного змісту заповіту. Щодо договору земельної ділянки, укладеного між позивачем та заповідачем, то відповідачу нічого невідомо; вважає, що зазначений правочин її мати ОСОБА_5 не могла підписати, оскільки у 2006 році проживала разом з відповідачем та за станом здоров`я не могла самостійно зустрітися із позивачем та укласти такий договір. Також відповідач зазначає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження проведення взаєморозрахунків між сторонами зазначеного правочину.
Відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою, у якій просив відмовити у задоволенні позову, погодився із доводами відповідача ОСОБА_2 , додатково зазначив, що підпис у договорі оренди земельної ділянки, виконаний від імені його матері, вчинено іншою особою. Також повідомив, що, оформивши документи на земельний пай, відповідач звернувся до позивача щодо орендної плати, втім отримав відмову, що стало підставою для звернення до поліції.
Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 13 квітня 2021 року позов задоволено.
Визначено ОСОБА_1 додатковий строк для прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , відповідно до заповіту від 12 березня 2004 року, строком на один місяць. Здійснено розподіл судових витрат.
Суд першої інстанції визнав, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки не перебував зі спадкодавцем у родинних відносинах, на момент смерті спадкодавця проживав в іншому населеному пункті, боргових зобов`язань перед спадкодавцем не мав, а тому об`єктивно не міг знати про факт смерті ОСОБА_5 .
Також судом першої інстанції встановлено, що нотаріусом всупереч пункту 1. 2 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, до жовтня 2019 року не було встановлено кола спадкоємців, наявності заповіту та наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, а після встановлення - не повідомлено позивача про його спадкові права, що також визнається поважною причиною пропуску ОСОБА_1 шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 13 квітня 2021 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.
Суд апеляційної інстанції визнав помилковим висновок суду першої інстанції щодо визнання поважними причини пропуску позивачем строку подання заяви про прийняття спадщини, оскільки незнання про смерть спадкодавця не підтверджено доказами.
Щодо висновку суду першої інстанції про обов`язок нотаріуса повідомити спадкоємця про наявність заповіту, суд апеляційної інстанції, ознайомившись зі змістом заповіту, констатував, що такий не містить відомостей про місце проживання або роботи ОСОБА_1 , тому нотаріус позбавлена можливості повідомити спадкоємця про наявність заповіту.
Суд апеляційної інстанції зробив висновок, що суд першої інстанції фактично не досліджував предмет спору, а саме поважність причини пропуску позивачем строку прийняття спадщини за заповітом, який є тривалим - понад вісім років від дня відкриття спадщини до звернення до суду із цим позовом.
ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Короткий зміст вимог касаційної скарги
ОСОБА_1  10 листопада 2021 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою та 17 листопада 2021 року із доповненнями до касаційної скарги, в яких просить скасувати постанову Запорізького апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року, залишити без змін рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 13 квітня 2021 року.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга обґрунтовувалася тим, що суд апеляційної інстанції помилково скасував рішення суду першої інстанції, оскільки нотаріусом лише через сім років, після відкриття спадкової справи, що заведена після смерті ОСОБА_5 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено наявність заповіту на користь позивача від 12 березня 2004 року. Відповідачі, звертаючись у листопаді 2019 року до нотаріуса зі спільною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку, повідомили нотаріуса про спадкоємця за заповітом. Втім, відповідачам видано свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку земельної ділянки кожному, при цьому, позивача не повідомлено про смерть спадкодавця.
Заявник повідомляє, що не звернувся із заявою про прийняття спадщини у строк, визначений законом, у зв`язку із необізнаністю про смерть спадкодавця, про що він дізнався у березні 2020 року.
На переконання заявника, необізнаність про смерть спадкодавця є поважною причиною попуску строку для прийняття спадщини з урахуванням тієї обставини, що особа не перебувала зі спадкодавцем у родинних відносинах, проживала в іншому населеному пункті.
Також заявник зазначає, що відповідачі, звертаючись у листопаді 2019 року до нотаріуса, мали відомості про спадкоємця, зазначене підтверджується витягом з Державного земельного кадастру, який містить відомості про особу орендаря, тобто ОСОБА_1 , відповідно нотаріус мала можливість отримати ідентифікуючі відомості про спадкодавця.
ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з таких підстав.
Норми права, застосовані судом
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій (частина третя 
статті 3 ЦПК України).
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
На підставі аналізу змісту касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, змісту оскаржуваного судового рішення Верховний Суд робить висновок, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.
Такий висновок суд зробив на підставі такого.
Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 .
Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на все її майно. Строк для прийняття спадщини після померлої ОСОБА_5 розпочався ІНФОРМАЦІЯ_1 та сплинув ІНФОРМАЦІЯ_1.
Спадкова справа № 665/2012 розпочата 04 серпня 2012 року за заявою ОСОБА_2 від 04 серпня 2012 року.
28 серпня 2019 року нотаріусом встановлено наявність заповіту від 12 березня 2004 року, що підтверджується Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори).
05 вересня 2019 року відповідач ОСОБА_3 подав заяву до Мелітопольської державної нотаріальної контори Запорізької області про прийняття спадщини після смерті матері за законом, а відповідачем ОСОБА_2 надана згода на подачу ОСОБА_3 такої заяви.
13 листопада 2019 року відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися зі спільною заявою до Мелітопольської державної нотаріальної контори Запорізької області, в якій просили видати їм свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, розташовану на території Долинської сільської ради Токмацького району Запорізької області, належну спадкодавцю. У зазначеній заяві повідомили про спадкоємця за заповітом ОСОБА_1 , адреса проживання якого невідома.
13 листопада 2019 року відповідачам видано свідоцтва про право на спадщину за законом, яка складається із земельної ділянки, площею 3, 8198 га, розташованої за адресою: Запорізька область, Токмацький район, Долинська сільська рада, для товарного сільськогосподарського виробництва, що належала спадкодавцю на підставі Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЗП № 049365 від 20 листопада 2002 року.
ОСОБА_1 у березні 2020 року звернувся до нотаріуса Мелітопольської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлої ОСОБА_5 .
У письмовому роз`ясненні завідувача нотаріальної контори від 05 березня 2020 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини.
До суду із позовом ОСОБА_1 звернувся 30 квітня 2020 року.
Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі
Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).
За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 26 вересня 2012 року № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року № 6-1486цс15.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому потрібно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.
Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають почати існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.
У справі, що переглядається, ОСОБА_1 , обґрунтовуючи підстави визначення додаткового строку для прийняття ним спадщини за заповітом як у позовній заяві, так і в касаційній скарзі, посилається на незнання про смерть заповідача ОСОБА_7 .
Інших причин, які зумовили тривалий пропуск позивачем строку прийняття ним спадщини за заповітом, ОСОБА_1 не наводить.
Зазначення спадкоємцем такої причини пропуску строку як незнання про смерть заповідача без наведення інших об`єктивних обставин, які у сукупності взаємопов`язані із такою причиною, не дає підстав для безумовного поновлення цього строку.
Верховний Суд врахував виклад позовних вимог ОСОБА_1 , який зазначив, що у 2004 році він звернувся до ОСОБА_5 із пропозицією укласти довгостроковий договір оренди, належної їй земельної ділянки, після досягнення якої та сплати наперед орендної плати, 12 березня 2004 року ОСОБА_5 склала заповіт на користь позивача, тобто зробила розпорядження, яким заповіла зазначену земельну ділянку позивачеві. 26 жовтня 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладено договір оренди земельної ділянки.
Тобто наведене дає підстави для висновку, що ОСОБА_1 був обізнаний про складений ОСОБА_5 на його користь заповіт, відповідно, звертаючись до суду із позовом, позивач мав навести об`єктивні перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк.
Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 373/1418/19 (провадження № 61-10611св21).
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд із урахуванням зазначених норм матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 не наведено та підтверджено доказами поважність причини пропуску строку, визначеного законом для прийняття спадщини за заповітом, об`єктивних перешкод для подання позивачем заяви про прийняття спадщини не встановив.
Щодо доводів касаційної скарги, що відповідачі знали про наявність заповіту, повідомили про це нотаріуса, який не здійснив його виклик, відповідно не повідомив про відкриття спадщини, Верховний Суд відхиляє з огляду на таке.
Відповідно до частини першої, другої статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.
Частина перша наведеної норми права визначає обов`язок нотаріуса повідомити про відкриття спадщини тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.
Суд апеляційної інстанції встановив, що заповіт від 12 березня 2004 року не містить відомостей про місце проживання ОСОБА_1 .
Натомість частина друга статті 63 зазначеного Закону визначає право, а не обов`язок нотаріуса здійснити виклик спадкоємця.
Під час розгляду справи, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 1272 ЦК України, для визначення позивачу як спадкоємцю ОСОБА_5 додаткового строку для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини. Безспірних доказів на підтвердження поважності причин пропуску ОСОБА_1 строку звернення із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 суду надано не було. Позивач не довів наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали подати заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк.
Нездійснення державним нотаріусом виклику спадкоємця за заповітом за встановлених обставин цієї справи не впливає на правильність висновків суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки зміст позову свідчить, що ОСОБА_1 був обізнаний про складення на його користь заповіту, відповідно не мав об`єктивних перешкод для подання заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк.
Висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 315/765/14-ц, від 01 квітня 2019 року у справі № 643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18), від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17, від 03 березня 2020 року у справі № 145/148/20 (провадження 
№ 61-16153св20), від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц, від 21 вересня 2020 року у справі № 130/2517/18 (провадження 
№ 61-14962св19), від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20) від 28 травня 2021 року у справі № 688/106/20 (провадження № 61-18383св20), від 03 червня 2021 року у справі № 636/1160/19 (провадження № 61-19934св19), від 26 липня 2021 року у справі № 405/7058/19, у постановах Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, від 06 вересня 2017 року у справі 
№ 6-496цс17, на які посилається заявник у касаційній скарзі, не суперечать висновкам суду апеляційної інстанції у цій справі (№ 937/3007/20).
У справах № 315/765/14-ц, № 565/1145/17, № 761/42165/17, № 642/2539/18-ц, № 130/2517/18, № 405/7058/19, № 6-1320цс17, № 6-496цс17підставою пропуску строку для прийняття спадщини є незнання спадкоємця про заповіт.
У справі № 643/3049/16-ц такою причиною був призов на військову службу.
У справах № 145/148/20, № 750/262/20 вирішувалося питання про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за законом спадкоємцем, який є близьким родичем спадкодавця.
У справах № 688/106/20, № 636/1160/19 причиною пропуску строку для прийняття спадщини була сукупність двох причини: необізнаність спадкоємця про наявність заповіту і про смерть спадкодавця.
Отже, наведені справи розглядалися та вирішувалися судами за неподібних з цією справою фактичних обставин.
Враховуючи те, що касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, тоді як Верховний Суд уже викладав висновок щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку, тому колегія судів дійшла висновку про відсутність правових підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі.
Керуючись пунктом 5 частини другої, частиною шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про надання додаткового строку для прийняття спадщини, відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                 С. О. Погрібний

                                                                                                А. С. Олійник

                                                                                                В. В. Яремко