ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
02 листопада 2021 року           справа №200/4171/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В. розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 липня 2021 р. у справі № 200/4171/21 (головуючий І інстанції Арестова Л.В.) за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,  -

                                                              У С Т А Н О В И В:

  09 квітня 2021 на адресу Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про: визнання протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо відмови у продовженні (призначенні) нарахування та виплати страхових виплат перед ОСОБА_1 з 24 березня 2021 року; зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області продовжити (призначити) нарахування та виплату перед ОСОБА_1 страхових виплат з 24.03.2021 року, нарахувати та виплатити заборгованість зі страхових витрат за весь період, починаючи з 01.07.2014 року по 23.03.2021 року; встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області подати у встановлений судом термін, з моменту набрання рішенням законної сили, звіт про виконання судового рішення.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу були призначені страхові виплати в порядку, передбаченому Законом України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування”. В березні 2021 року позивач звернувся до відділення управління відповідача через свого представника з заявою про продовження раніше призначених страхових виплат, проте йому в продовженні страхових виплат було відмовлено.
Позивач вважає дії відповідача щодо невиплати соціальних виплат протиправними та такими, що порушують його конституційні права, а тому позивач звернувся з даним позовом до суду.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 липня 2021 р. у справі № 200/4171/21 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо відмови у продовженні (призначенні) нарахування та виплати страхових виплат перед ОСОБА_1 з 24 березня 2021 року. Зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області продовжити нарахування та виплату перед ОСОБА_1 страхових виплат з 24.03.2021 року, нарахувати та виплатити заборгованість зі страхових витрат за весь період з 11 червня 2015 року по 23 березня 2021 року.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. 
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України.
У відповідності з довідкою від 28 лютого 2017 року № 0000128194 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, позивач є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території України м. Макіївка до м. Слов`янськ, фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 33).
Відповідно до довідки Міністерства охорони здоров`я України про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії 2-18 АВ № 033608 ОСОБА_1 встановлено 25 % втрати працездатності.
Позивач є особою, що отримує страхові виплати, відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування”, перебуває на обліку в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Донецькій області.
Постановами відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України   в м. Запоріжжі від 12 лютого 2015 року № 0809/21359/21359/9 та від 22 січня 2015 року № 0809/21359/21359/9   “Про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати у зв`язку з тимчасовим місцем проживання” продовжено потерпілому ОСОБА_1 раніше призначену щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку з 01 січня 2015 року по 31 січня 2015 року.
23 січня 2015 року постановою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України   в м. Запоріжжі № 0809/21359/21359/11 "Про призначення потерпілому перерахованої щомісячної страхової виплати з 01 березня 2014 року" призачено потерпілому ОСОБА_1 перераховану щомісячну грошову суму з 01 березня 2014 року по 31 грудня 2014 року. Проведено донарахування щомісячних виплат за березень 2014 року, квітень 2014 року, травень 2014 року, червень 2014 року липень 2014 року, серпень 2014 року, вересень 2014 року, жовтень 2014 року, листопад 2014 року, грудень 2014 року.
Постановою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України   в м. Запоріжжі від 12 лютого 2015 року № 0809/21359/21359/12 “Про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати у зв`язку з тимчасовим місцем проживання” продовжено потерпілому ОСОБА_1 раніше призначену щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку з 01 лютого 2015 року по 10 червня 2015 року.
Відповідно до листа Запорізького відділення Управління виконавчої дирекції фонду у Запорізькій області Фонду соціального страхування України від 09.07.2021 року № 03-09/2955 вказано, що ОСОБА_1 отримував страхові виплати у відділенні як внутрішньо переміщена особа з 01.01.2015 року по 10.06.2015 року.
Як вбачається з відомостей, наданих відповідно до програмного забезпечення “Реєстр потерпілих” стосовно ОСОБА_1 , йому не нараховувались та не виплачувались страхові виплати з 11 червня 2015 року.
24 березня 2021 року позивач, через свого представника звернувся до Слов`янського відділення Управління виконавчої дирекції ФССУ в Донецькій області з заявою, якою просив призначити йому нарахування та виплату страхових виплат у зв`язку з професійним захворюванням та нарахувати та виплатити заборгованість зі страхових виплат з червня 2014 року по 23 березня 2021 року.
У відповідь на вказану заяву Слов`янське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області надало лист від 26.03.2021,   відповідно до якого ОСОБА_1 з заявою про продовження раніше призначених щомісячних страхових виплат до Слов`янського відділення фонду не звертався, тому страхові виплати не нараховувались та не виплачувались. У зв`язку з тим, що на постійному обліку ОСОБА_1 знаходиться у Макіївському міському відділенні у Гірницькому районі УВД ФССУ в Донецькій області, щодо наявності заборгованості по страховим виплатам необхідно звернутись до Маріупольського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області.
Згідно інформації наданої до суду Управлінням виконавчої дирекції фонду у Запорізькій області   від 20.07.2021 №10-17-2881 довідкою  0541 # 0 відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Гірницькому районі м. Макіївки,, правонаступником якого є управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області до Запорізького відділення було передано заборгованість по сплаті щомісячних страхових виплат позивачу з травня 2014 року по грудень 2014 року в розмірі 737,09 грн. щомісячно. Зазначену заборгованість було виплачено Запорозькім відділенням позивачу у повному обсязі, що підтверджується постановою від 23.01.2015 № 0804/21359/21359/11. Зазначеною постановою також проведено донарахування щомісячних виплат з березня 2014 по грудень 2014 в розмірі 58,23 гривень щомісячно,, з них залишилося несплаченим донарахування за серпень 2014 року у розмірі 9,74 грн., вересень 2014 – 58,23 грн., жовтень 2014 – 58, 23 грн., листопад 2014 року – 58, 23 грн., грудень 2014 року – 58, 23 грн.
Суми невиплаченого донарахування було передано довідкою 0809№0 до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області за місцезнаходженням особової справи та обліку позивача.
Спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача стосовно не виплати соціальних виплат позивачеві з підстав, які не передбачені ст. 46 Закону України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування”.
Суд зазначає, що у положеннях ст. 46 Конституції України   закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.
Відповідно до   статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених   Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначені   Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 1105-XIV від 23.09.1999   (далі - Закон № 1105-XIV).
Пунктом третім розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1105-XIV встановлено, що особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.
Статтею 3 Закону №1105-XIV   визначені принципи, на яких здійснюється соціальне страхування, зокрема законодавчого визначення умов і порядку здійснення соціального страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав (пп. 1, 3 ч. 1 ст. 3).
Відповідно до ч. 1   ст. 46 Закону № 1105-XIV   страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються:1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.
Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб"   внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Наведене визначення поняття внутрішньо переміщеної особи має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка:   перебуває на території України на законних підставах; має право на постійне проживання в Україні; була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Відповідно до   ст. 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.
Відповідно до ст. 12 Закону України Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа:   1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.
У разі отримання інформації з Єдиної інформаційної бази даних про взяття на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, про закінчення строку дії довідки про взяття на облік, її скасування або про відмову у продовженні строку дії такої довідки робочий орган виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання (перебування) особи, яка тимчасово переміщена, припиняє нарахування і фінансування страхових виплат та страхових витрат на медичну і соціальну допомогу (абз. 3 п. 2 постанови правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11.12.2014 № 20 "Про затвердження Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції").
За приписами п. 7-1 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509, у      разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб. Рішення про скасування дії довідки відповідно до   статті 12 Закону приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці. Уповноважений орган на підставі прийнятого рішення невідкладно вносить до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб запис про скасування дії довідки.
Пунктом 2   постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 "Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам"   (далі-постанова № 365)      установлено, що      комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворені районними, районними у мм. Києві і Севастополі державними адміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад, приймають рішення про відновлення або про відмову у відновленні соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, довідки яких недійсні на дату набрання чинності цією   постановою, відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого цією   постановою, за умови отримання внутрішньо переміщеною особою нової довідки відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб".
Відповідно до п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365   соціальні виплати припиняються у разі:1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати; 2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї; 3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат;4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених   статтею 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб"; 5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.
Відповідачем, управлінням фонду не вказано підставу припинення виплати страхових виплат.
Суд вказує, що підзаконні нормативно-правові акти, на які посилається відповідач, не є законами, а тому, не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.
Відповідно до   статті 92 Конституції України   виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основи соціального захисту.
Щодо посилань відповідача на приписи п.3 ст. 12 Закону України Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", за якими, підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: повернулася до покинутого місця постійного проживання, як законності своїх дій, слід зазначити.
Стаття 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"   передбачає, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених   Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
У спірних правовідносинах ч.2   ст. 77 КАС України   на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, покладено обов`язок доведення правомірності припинення соціальних виплат позивачу, а тому, останній, посилаючись на п.3 ст. 12 Закону України      Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб"   вказував про законність скасування довідки ВПО та, як наслідок, правомірність припинення соціальних виплат.
Як передбачено ч. 2   ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеного у рішенні у справі "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.
Отже, Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області та Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Запорізькій області, припиняючи соціальні виплати за відсутності передбачених законами України підстав порушило право позивача на їх отримання, при цьому, зазначене право      є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до      Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Враховуючи, що судом встановлено протиправність припинення виплати позивачу соціальних виплат з 11 червня 2015 року, суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача поновити нарахування та разом з цим, сплатити заборгованість за весь період починаючи з 11 червня 2015 року.
Також суд зазначає, що позивач є внутрішньо переміщеною особою, фактично проживає у м. Слов`янськ. Позивач через свого представника звернувся до управління відповідача з заявою про продовження виплати йому щомісячних страхових витрат, тому саме відповідач повинен поновити позивачу виплату щомісячних страхових виплат та сплатити виниклу заборгованість.
Також, розглядаючи вказану справу відносно окремого порядку виплат, суд вказує наступне.
Так,   Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 335   внесено зміни до   постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 “Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам”, а саме, п.15 викладено в такій редакції: "Орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.", а п.18 доповнено реченням такого змісту: "Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.".
За змістом конституційних норм (ст.ст.113,116,117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.
Конституційний Суд України у своїх рішеннях № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року та № 2-рп-99 від 02 березня 1999 року висловив позицію, згідно з якою Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.
Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до   закону   вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.
Судом встановлено, що жодних змін у   Закон №1105-XIV   з приводу особливостей виплати заборгованості з соціальних виплат особам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не приймались.
Відповідно до   статті 7 КАС України   суд вирішує справи відповідно до   Конституції   та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені   Конституцією   та законами України. У разі невідповідності правового акта   Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми   закону, оскільки він має вищу юридичну силу.
При цьому, суд акцентує увагу на тому, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у   ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації, а тому відповідач повинен всіляко сприяти відновленню виплат, гарантованих державою внутрішньо переміщеним особам.
Стаття 1 Першого протоколу до   Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених   законом   і загальними принципами міжнародного права.
Таким чином, приписи   Постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 335, якими внесено зміни до   постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 “Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам”   не можуть бути застосовані до даних правовідносин, оскільки відповідних змін у Закон №1105-XIV внесено не було.
Відповідно до частин 1 та 3 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії підлягає задоволенню.
Крім того, з урахуванням положень статті 9 КАС України, з метою повного захисту законних прав позивача, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність вийти за межі позовних вимог з огляду на таке.
Як встановлено судом, позивачу не сплачувались страхові виплати з 11 червня 2015 року, тому суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача нарахувати позивачу та виплатити заборгованість    по страховим виплатам   за вказаний період.
Окрім того, суд зазначає, що відповідачем вчинено не бездіяльність, а дії щодо відмови у продовженні страхових виплат.
Таким чином, судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що позивачу припинено   нарахування та виплата страхових виплат з 11 червня 2015 року.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 липня 2021 р. у справі № 200/4171/21 - залишити без задоволення.                                      
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 липня 2021 р. у справі № 200/4171/21- залишити без змін.                                                                                       
Повне судове рішення складено 02 листопада 2021 року.     
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                      Т.Г. Гаврищук

                                                                                                              І.В. Сіваченко